Провадження № 2/761/7198/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Горюк В.А.,

за участі

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Оксененко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкінофільм» про скасування наказу про переміщення особи на інше робоче місце,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач займала посаду касира кінотеатру «Ленінград» з 18.03.2016 р. і 07.08.2018 р. була переміщена на посаду касира кінотеатру «Росія» відповідно до наказу директора КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) № 475-к. Підстава для переміщення - виробнича необхідність. Позивач вважає наказ невмотивованим та безпідставним, оскільки наказ не містить посилання на норми чинного законодавства України, не зазначено а ні підстав а ні мотивів переміщення. Раніше відповідач вже намагався здійснити переведення або переміщення позивача та інших працівників кінотеатру «Ленінград» на інші посади або до інших кінотеатрів, чим порушував трудові права працівників. Позивач вважає, що відповідач зловживає своїми правами і має на меті змусити позивача розірвати трудовий договір,. КП «Київкінофільм» відомо про те, що позивач має двох неповнолітніх дітей і укладаючи трудовий договір розраховувала, що працюватиме у відомій їй і зручній для неї місцевості у кінотеатрі «Ленінград». Зважаючи на викладене позивач просить скасувати наказ від 07.08.2018 року № 475-к про переміщення касира кінотеатру «Ленінград» ОСОБА_1 на посаду касира кінотеатру «Росія» з 15.08.2018 року.

27.09.2018 р. винесено ухвалу про відкриття провадженні у справі та її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником відповідача подано відзив на позов де зазначено наступне. 17.03.2016 р. позивача прийнято на роботу до кінотеатру «Ленінград» на посаду касира. В цей же день з ОСОБА_1 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність касира. Згідно штатного розпису КП «Київкінофільм» від 18.06.2018 року у кінотеатрі «Ленінград» 2 посади старшого касира та 2 посади касира; у кінотеатрі «Росія» 2 посади старшого касира та одна посада касира. Відповідно до наказу № 489-к від09.08.2018 р. з кінотеатру «Росія» за власним бажанням з 14.08.2018 р. звільнено старшого касира ОСОБА_3 За таких обставин, зважаючи на те, що в кінотеатрі «Росія» залишався лише один працівник, який працює з касою, позивача у зв»язку із виробничою необхідністю перемістили з кінотеатру «Ленінград» до кінотеатру «Росія».

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, представника відповідача, дослідивши надані докази суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи Київською міською радою 26.04.2007 р. прийнято рішення № 450/1111 «Про комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкінофільм» відповідно до якого і на підставі ст.ст.104,106 ЦК України, ст.ст. 59,78 ГК України, п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та з метою підвищення якості та конкурентоспроможності українського кіно, пропаганди екранних видів культури українського народу і творів світового кіномистецтва, організації роботи щодо широкого використання кіно- та відеофільмів, удосконалення форм кінообслуговування населення м. Києв, впорядкування системи управління цілісними майновими комплексами кінотеатрів, реорганізовано шляхом злиття комунальні підприємства та державні комунальні підприємства з гідно з переліком, зазначеним у додатку № 1 до цього рішення,та створено на їх базі Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкінофільм» .

Як вбачається з додатку № 1 до Рішення до переліку комунальних підприємств та державних комунальних підприємств, що реорганізовуються шляхом злиття відносяться, зокрема, кінотеатр «Ленінград», м. Київ, проспект Юрія Гагаріна, 7 та кінотеатр «Росія», м. Київ, вул. Мілютенка, 19.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 18.03.2016 р. була прийнята на постійну роботу до кінотеатру «Ленінград» на посаду касира, відповідно до наказу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкінофільм» від 17.03.2016 р. № 83-к.

Позивача ОСОБА_1 було ознайомлено з посадовою інструкцією касира КП Київкінофільм» кінотеатр «Ленінград».

07.08.2018 р. відповідачем видано наказ № 475-к про переміщення ОСОБА_1 відповідно до якого позивача, касира кінотеатру «Ленінград» переміщено на посаду касира кінотеатру «Росія» з 15серпня 2018 року зі збереженням режиму роботи та умов оплати праці.

Позивача було ознайомлено з наказом. ОСОБА_1 зазначила, що не згодна з рішенням відповідача.

Позивач пояснила в судовому засіданні, що наказ є безпідставним, необґрунтованим та переміщення на інше місце роботи вимагає від неї витрачати більше коштів на проїзд.

Представник комунального підприємства пояснив, що відповідачем було дотримано вимог трудового законодавства України та не порушено права працівника. Переміщення необхідно було здійснити у зв»язку із виробничою необхідністю.

За приписами ч. 2 ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Позивачем в судовому засіданні не заперечувалась та обставина, що кінотеатр «Росія» знаходиться в тій же місцевості, що і кінотеатр «Ленінград», її було переміщено до іншого кінотеатру для виконання обов»язків касира, режим роботи та заробітна плата були збережені.

Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 було переміщено на роботу, яка протипоказана позивачу.

Верховний Суд України в постанові від 01.11.2017 р. у справі № 6-147цс1 зробив наступний правовий висновок - За частинами першою, другою статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві в установі, організації або в іншу місцевість хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускаються тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законом. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. Так, зазначена норма трактує поняття «переміщення» у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Вона передбачає у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, зміну: робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи); структурного підрозділу у тій самій місцевості; роботи на іншому механізмі або агрегаті. Переміщення може здійснюватися тільки за умови, що не змінюється жодна з істотних умов трудового договору працівника.

Так, під час розгляду справи не було отримано доказів, які б давали суду можливість зробити висновок про те, що для позивача з урахуванням переміщення змінились істотні умови праці визначені трудовим договором.

Слід також зазначити, що представником відповідача надано належним чином завірений штатний розпис, затверджений 18.06.2018 р. та довідку про кількість працюючих, з яких вбачається, що станом на 07.08.2018 р. кількість працівників кінотеатру «Росія» за осадами «старший касир» та «касир» складає 2 чоловіка і вільна вакансія касира; кількість працівників кінотеатру «Ленінград» за посадами «старший касир» та «касир» складає 4 чоловіка та зазначені посади заповнені.

Дана обставина не заперечувалась в судовому засіданні позивачем ОСОБА_1

Також не заперечувалась позивачем та обставина, що її переміщення на посаду касира кінотеатру «Росія» відбулось у зв»язку із звільненням касира зазначеного кінотеатру за власним бажанням з 14.08.2018 р. (наказ № 489-к від 09.08.2018 р.).

Незгода ж позивача з таким переміщенням не може бути покладена в основу рішення суду, оскільки не може свідчити про порушення прав працівника, з огляду на те, що рішення прийнято роботодавцем з огляду на приписи ст. 32 КЗпП України.

Також необхідно вказати і на ту обставину, що за приписами ст. 62 Господарського кодексу України, підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не доведена та обставина що оскаржуваним наказом про переміщення було порушено її права, а тому не знаходить підстав для задоволення позову.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, вимогами якої передбачено, що судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.2-5,11-13,141,196,223,258,259,263,268, 280-282, 352,354 ЦПК України, ст. 32 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкінофільм» про скасування наказу про переміщення особи на інше робоче місце залишити без задоволення.

Судові витрати відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України не стягуються.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.12.2018 року.

Суддя: