ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2621/18 Справа № 192/671/18 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 27 вересня 2010 року відповідач отримав кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладено на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним і банком договір, що підтверджується його підписом у заяві і є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

У відповідності до умов договору банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач згідно з п. 2.1.1.5.5, п. 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 56745 грн. 92 коп., з яких 4118 грн. 47 коп. - заборгованість за кредитом, 49349 грн. 07 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 100 грн. 00 коп. - заборгованість по пені та комісії, а також нарахований відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф в сумі 500 грн. (фіксована частина) і в сумі 2678 грн. 38 коп. (процентна складова), від сплати яких відповідач ухиляється, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем, в порушення положень ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів, укладення між ним та відповідачем 27 вересня 2010 року кредитного договору, що в свою чергу виключає стягнення заборгованості за непідтвердженими кредитними правовідносинами, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції повністю проігнорував всі доводи та обставини на які посилався позивач, рішення суду прийняте без повного всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Як вбачається з позову, позивач вказує, що між ним та відповідачем було укладено договір без номеру від 27 вересня 2010 року, на підставі якого відповідач отримав кредит в сумі 8000 грн.(а.с. 3-5)

Разом з тим, як вбачається з доданої до позовної заяви копії Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідач не зазначав про намір отримувати кредит, ні про його розмір, ні про будь-які відсотки. Згідно вказаної заяви відповідач виявив бажання отримати зарплатну картку (а.с.8).

Будь-яких доказів того, що між сторонами укладався договір 27 вересня 2010 року про отримання кредиту, матеріали справи не містять.

Позивачем, в порушення положень ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів, укладення між ним та відповідачем 27 вересня 2010 року кредитного договору, що в свою чергу виключає стягнення заборгованості за непідтвердженими кредитними правовідносинами.

Крім того, в матеріалах справи міститься анкета-заява відповідача про отримання зарплатної карти.

Разом з позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» надав розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 29 вересня 2010 року, тоді як даний договір в матеріалах справи відсутній.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виникає спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Так як, позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог надано не було, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ "ПриватБанк" на обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на факт укладення 27 вересня 2010 року між ним та відповідачем кредитного договору, за яким останній отримав 8000,00 грн., при цьому, на підтвердження укладання вказаного кредиту та виниклої кредитної заборгованості банк до позову надав: розрахунок заборгованості за договором б/н від 27 вересня 2010 року, Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які підписані лише Головою Правління Банку - А.В. Дубілетом та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна".

Між тим, із зазначеної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що відповідач просив надати йому зарплатну карту, а не кредитну, що виключає реальну можливість стягнення за нею кредитної заборгованості.

Доказів того, що 27 вересня 2010 року відповідачеві видавалась, окрім зарплатної картки, - кредитна картка, банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції належних та допустимих доказів надано не було.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання у вересні 2010 року кредитних коштів відповідачу (у сумі 8000,00 грн.), ні факту видачі йому відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), про що стверджував позивач.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог є законним та обґрунтованим.

При цьому, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та надані сторонами докази, надав їм належну оцінки, правильно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, сплачений апелянтом судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко