РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

за участю секретаря Корніюк Т.О.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2, яке належить позивачу на праві власності.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідно до договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 12 грудня 2012 року за №347 та №349 їй було подаровано житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_2. Право власності позивача на будинок та земельну ділянку підтверджується копіями відповідних витягів із державних реєстрів про реєстрацію права власності на них.

В належному їй на праві власності житловому будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які вже більше 15 років не проживають за даною адресою. Останнє відоме позивачу місце проживання відповідачів за адресою: АДРЕСА_1.

Вже довгий час відповідачі не з'являються в належному їй на праві приватної власності житловому будинку, всі обов'язки щодо утримання даного житлового будинку, оплати комунальних послуг та інших обов'язкових платежів виконувала і виконує лише вона, а відповідачі в свою чергу не виконували і не виконують обов'язків члена сім'ї, що ставить позивача в скрутне матеріальне становище.

Вона, як власник вищевказаного житлового будинку, не може вільно і належним чином розпоряджатися на свій розсуд цією власністю.

Відповідачі не бажають добровільно знятися з місця реєстрації проживання у належному позивачу на праві приватної власності житловому будинку, на цій підставі позивач просить визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, такими, що втратили право користування житлом, що за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що ОСОБА_2 є її рідним братом, ОСОБА_3 його дружиною, а ОСОБА_4 - їхнім сином. Близько 13 років назад вони придбали квартиру у м. Луцьку, де й проживають в даний час, однак добровільно прибути у м. Володимир-Волинський для зняття з реєстрації у її житлі бажання не мають та відмовляються вчинити такі дії.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з"явилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, що стверджується розписками про отримання судових повісток. Заяв, клопотань, пояснень, а також відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

За таких обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах в порядку положень ст.280 ЦПК України.

Суд вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, керуючись законом, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки посвідчених державним нотаріусом Устилузької державної нотаріальної контори Володимир-Волинської району Волинської області 12 грудня 2012 року за № 347 та № 349, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач ОСОБА_1 є зареєстрованим власником житлового будинку надвірними будівлями та земельної ділянки призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, що за адресою : АДРЕСА_2.

Згідно копії будинкової книги вбачається, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. по цей час зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які кожний окремо показали, що відповідач ОСОБА_2 є рідним братом позивача, а ОСОБА_3, ОСОБА_4 його дружиною та сином. Протягом п'ятнадцяти років відповідачі проживають в іншому місці, до будинку за місцем своєї реєстрації не з'являються.

У відповідності до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

Права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню у відповідності до положень ст.405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Згідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд враховує, що житловий будинок АДРЕСА_2 належить позивачці на праві власності на підставі договору дарування.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не проживають у житловому будинку більше 15 років, їх особистих речей та документів в будинку немає, а тому мають бути визнані такими, що втратили право на користування житлом позивачки.

Доказів , які б свідчили про протилежне, відповідачами у справі не подано, так само як і будучи належним чином повідомленими про наявність справи за даним позовом, відповідачі не подали до суду будь-яких заперечень.

Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.405 ЦК України, ст. 13, 58, 60, 141, 213, 223, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_1, такими, що втратили право користування житлом, що за адресою АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 234 грн. 94 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Повний текст рішення складено 27 грудня 2018 року.

Суддя (підпис).

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер