Справа № 158/355/18 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О.К.
Провадження № 22-ц/802/89/18 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Русинчука М.М., Матвійчук Л.В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Лимаря Р. С.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спадкового майна в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та господарських будівель і споруд в натурі, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про поділ спадкового майна. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку № АДРЕСА_1. Власником іншої 1/2 частини зазначеного житлового будинку є відповідач. Позивач вказує, що до теперішнього часу згоди між нею та відповідачем щодо остаточного порядку користування житловим будинком, іншими будівлями та спорудами, а також земельною ділянкою не досягнуто, хоча зазначає, що між ними фактично відбувся поділ спірного майна, при цьому вона користується правою частиною будинку, де провела частково капітальний ремонт, встановила металопластикові вікна, провела водогін. На підставі вказаного просила поділити в натурі житловий будинок та виділити їй належну ? частину цього майна (праву частину будинку) відповідно до запропонованого нею варіанту поділу згідно з висновком експерта, а саме: кухню 1-3, площею 9,6 кв.м.; кімнату 1-4, площею 10,2 кв.м.; 1/2 частину літньої кухні Б-1; вбиральню Г та 1/2 частину огорожі -1, що становить 44/100 будинковолодіння.

Відповідач ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов із аналогічним мотивуванням своїх позовних вимог та просила суд виділити їй також праву частину спірного будинковолодіння, на яку претендує первісний позивач, вказуючи, що фактично у будинку жодна із сторін постійно не проживає, кожна має своє житло, однак між ними протягом тривалого часу склалися неприязні відносини, які унеможливлюють добровільне врегулювання питання про поділ в натурі спадкового майна. Зазначила, що сестра ОСОБА_2 одразу після смерті матері самовільно, без узгодження із нею, зайняла позицію щодо належності саме їй правої частини спірного будинку і почала здійснювати у цій частині певні ремонтні роботи. Однак, виходячи із принципу справедливості і розумності, просила виділити їй вказану частину будинку, а саме приміщення А-1Житлового будинку, що складається із: кухні 1-3, площею 9,6 кв.м.; кімнати 1-4, площею 10,2 кв.м.; 1/2 частину літньої кухні Б-1; вбиральню Г та 1/2 частину огорожі -1.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 червня 2018 року первісний позов задоволено частково. Зустрічний позов задоволено повністю. Виділено у власність ОСОБА_2 в натурі 56/100 частки житлового будинку, а саме: запроектоване приміщення 1-1* площею 2,8 кв.м.; запроектоване приміщення 1-1** площею 4,5 кв.м.; приміщення 1-2 площею 3,3 кв.м.; приміщення 1-6 площею 3,4 кв.м.; приміщення 1-5 площею 13,7 кв.м.; ганок (а1); ? частину літньої кухні (Б-1) (ліва частина), погріб з шийкою (В), ? частини огорожі, що становить всього 133580,00 грн. Виділено у власність ОСОБА_3 в натурі 44/100 частки житлового будинку, а саме: приміщення 1-3 площею 10,3 кв. м.; приміщення 1-4 площею 10,1 кв. м.; ? частину літньої кухні (Б-1) (права частина), вбиральня (Г), ? частини огорожі, що становить всього 105631,00 грн. Зобов'язано сторін спільно влаштувати автономні інженерні мережі. Зобов'язано ОСОБА_2 влаштувати перегородку товщиною 0,10 м з дверним прорізом в приміщення 1-1 таким чином, щоб утворилися запроектовані приміщення 1-1* (коридор 2,8 кв.м.) та 1-1** (кухня 4,5 кв.м.) з розмірами, як показано на плані; зменшити площу вікон у відповідності з вимогами ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення»; влаштувати зовнішнє утеплення (мінватою) приміщення 1-1** (стін і даху) у відповідності з вимогами ДБН В.2.6-31:2006 «Теплова ізоляція будівель». Зобов'язано ОСОБА_3 переобладнати приміщення 1-3 в кухню-вітальню. Вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на незаконність судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічних вимог та задовольнити в повному обсязі позовні вимоги первісного позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено без повного та всебічного дослідження усіх обставин, що мають значення для справи, судом взагалі не враховано висновків експертизи, та те, що нею до правої частини будинку проведено водопостачання, здійснено ремонт, встановлено металопластикові вікна, не взято до уваги пояснення експерта та не вирішено питання щодо розподілу витрат за проведення судово-будівельної експертизи. Позивач вважає, що суд першої інстанції необ'єктивно підійшов до розгляду даної справи, проігнорував вищенаведені нею факти.

22 серпня 2018 року відповідач ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що вважає вимоги апелянта є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила апеляційну скаргу, просила залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, вислухавши пояснення представника відповідача, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову та повне задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що запропонований варіант поділу згідно з висновком експертизи буде відповідати інтересам сторін, так як будинковолодіння позивача є суміжним із тією частиною, яка виділяється судом їй, вказана частина є більшою за розмірами і вартістю та основні господарські споруди знаходяться на цій частині, що в подальшому сприятиме розподілу земельної ділянки відповідно до виділених частин будинковолодіння.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд дійшов до нього помилково, без встановлення всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ухвалюватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Зазначеним вимогам рішення суду у повній мірі не відповідає з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ОСОБА_2 про поділ спадково майна в натурі, мотивуючи тим, що рішеннями Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.09.2011 р. за сторонами в порядку спадкування визнано право власності за кожною на ? частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований АДРЕСА_1

Право власності за ОСОБА_2 та за ОСОБА_3 зареєстроване у встановленому порядку, що підтверджено Витягами про державну реєстрацію прав за №32017665 та № 32017639 від 11.11.2011 р.

Позивач посилається на те, що між нею та ОСОБА_3 фактично вже поділено будинковолодіння, при цьому вона фактично користується правою частиною спірного будинку, в якій за свій рахунок провела капітальний ремонт, встановила металопластикові вікна та здійснила інші роботи.

ОСОБА_3 у зустрічному позові та своїх запереченнях вважає, що позивач ОСОБА_2 розпочала фактичне користування правою частиною спадкового будинку без її згоди, ремонт у приміщеннях цієї частини здійснювала без погодження з нею і без врахування її думки, уникає вирішення спірних питань, користуючись тим, що ОСОБА_3 тривалий час перебуває на заробітках за кордоном і лише періодично, знаходячись в Україні, може займатися питаннями догляду за спадковим майном.

Крім того, ОСОБА_4 зазначила, що фактично цінність має не саме приміщення спірного будинку, а та частина земельної ділянки, яка буде використовуватись власником під виділеною йому частиною житла. З цієї точки зору кращою є права частина будинку, оскільки на відповідній земельній ділянці відсутні будь-які господарські споруди і є більша можливість використання ділянки, в тому числі і для добудови. У зв'язку з цим обидві сторони просять їм виділити саме праву сторону спадкового будинку.

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 600 кв.м, яка відповідно до договору на право забудови спірного будинку і безстрокове користування земельною ділянкою та згідно з актом відводу в натурі, була виділена батькові сторін ОСОБА_5 у 1952 році, на час розгляду справи не приватизована, питання про її поділ між спадкоємцями не вирішувалося.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до роз'яснень, наданих у пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року N 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до статті 119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 03 травня 2018 року № 185/5, проведеної судовим експертом Серединським О.А., ринкова вартість спірного будинковолодіння становить 239211 грн. Експертом запропоновано один варіант розподілу будинковолодіння в частках ? до ? частин. За даним варіантом висновку судово-будівельної експертизи експертом запропоновано першому співвласнику переобладнати приміщення 1-3 в кухню-вітальню. Другому співвласнику визначено влаштувати перегородку товщиною 0,10 м з дверним прорізом в приміщення 1-1 таким чином, щоб утворилися запроектовані приміщення 1-1* (коридор 2,8 кв.м.) та 1-1** (кухня 4,5 кв.м.) з розмірами, як показано на плані; зменшити площу вікон у відповідності з вимогами ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення»; влаштувати зовнішнє утеплення (мінватою) приміщення 1-1** (стін і даху) у відповідності з вимогами ДБН В.2.6-31:2006 «Теплова ізоляція будівель».

Розрахунок фактичних долей експертом визначено як 44/100 та 56/100 частин. Відступ від ідеальної частки становить 13974,50 грн. Отже, перший співвласник одержує, а другий співвласник сплачує грошову компенсацію за відхилення від вартості, яка припадає на ідеальні частки будинковолодіння в розмірі 13974,50 грн.

У висновку експертизи зазначено загальний перелік робіт з переобладнання та добудови будинку з метою забезпечення його реального поділу між співвласниками на дві ізольовані квартири.

Таке переобладнання не тягне за собою втручання у несучі конструкції, а тому не потребує отримання відповідного дозволу органу місцевого самоврядування.

Крім того, не заперечується сторонами той факт, що фактично позивач ОСОБА_2 після смерті спадкодавця приступила до часткового користування будинковолодіннням шляхом вчинення дій із проведення ремонту, переобладнання, прибирання приміщення, прибудинкової території, користування господарськими спорудами. Підтвердила ці обставини, зокрема і в поясненнях представник відповідача в апеляційному суді, зазначивши, що позивачем здійснено у правій його частині ремонт, встановлено металопластикові вікна.

Як видно зі змісту оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції вважав необгрунтованими позовні вимоги первісного позивача ОСОБА_2 щодо виділення їй в натурі правої частини спадкового будинку, однак підстав для такого висновку у своєму рішенні не зазначив, мотивів, з яких він не взяв до уваги доводи первісного позивача, а задовольнив зустрічні вимоги ОСОБА_3, у рішенні не навів. Належними доказами та правовими нормами не обгрунтував переваги у даному спорі позиції саме відповідача ОСОБА_3

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що визначений судом першої інстанції варіант поділу унеможливлює їй доступ до належних їй приміщень, який межує із даним будинком. Зазначає, що ще за життя батьків та із їх згоди фактично на їхньому городі нею збудовано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

У ході розгляду справи апеляційним судом з метою перевірки фактичних обставин справи витребувано з БТІ інвентаризаційні справи на будинковолодіння по АДРЕСА_1

Дослідження даних матеріалів та доданих до справи доказів не підтверджує наведені у рішенні місцевого суду висновки, що місце проживання позивача ОСОБА_2 є суміжним із лівою частиною будинковолодіння, що в подальшому може сприяти розподілу земельної ділянки відповідно до виділених частин будинковолодіння.

Отже, апеляційний суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вимоги позивача та заперечення відповідача, доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскільки предметом позову був поділ у натурі спадкового будинку з господарськими і побутовими будівлями, а не поділ чи визначення порядку користування земельною ділянкою, тому суд при вирішенні даного спору, не врахував всіх обставин справи, дійшов до хибного висновку про розподіл будинку між сторонами саме в такому порядку.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни чи скасування судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, то судові витрати підлягають перерозподілу судом апеляційної інстанції.

Відносно покликання в апеляційній скарзі щодо невирішення судом питання про розподіл витрат за проведення судово-будівельної експертизи слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 відповідних вимог не заявляла, належних доказів на підтвердження понесених нею витрат за проведення експертизи також суду не надавала. До апеляційної скарги нею долучено копію рахунку про вартість експертизи, однак доказів фактичної сплати неї цієї суми не подано.

Тому з огляду на зазначені вимоги процесуального закону слід стягнути з відповідача в користь позивача судові витрати у загальній сумі 2564,08 грн., зокрема, за сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірах 770 грн і 1794,08 грн відповідно. А за проведення експертизи судові витрати розподілу не підлягають, оскільки не підтверджені належним чином .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 червня 2018 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спадкового майна в натурі задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та господарських будівель і споруд в натурі задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_2 в натурі 44/100 частки житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1, а саме: приміщення 1-3 площею 10,3 кв. м.; приміщення 1-4 площею 10,1 кв. м.; ? частину літньої кухні (Б-1) (права частина), вбиральня (Г), ? частинe огорожі, вартістю всього 105631 (сто п'ять тисяч шістсот тридцять одна) грн.

Виділити у власність ОСОБА_3 в натурі 56/100 частки житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1, а саме: запроектоване приміщення 1-1* площею 2,8 кв.м.; запроектоване приміщення 1-1** площею 4,5 кв.м.; приміщення 1-2 площею 3,3 кв.м.; приміщення 1-6 площею 3,4 кв.м.; приміщення 1-5 площею 13,7 кв.м.; ганок (а1); ? частину літньої кухні (Б-1) (ліва частина), погріб з шийкою (В), ? частину огорожі, вартістю всього 133580 (сто тридцять три тисячі п'ятсот вісімдесят) грн.

Зобов'язати спільно ОСОБА_2 до ОСОБА_3 влаштувати автономні інженерні мережі.

Зобов'язати ОСОБА_2 переобладнати приміщення 1-3 в кухню-вітальню.

Зобов'язати ОСОБА_3 влаштувати перегородку товщиною 0,10 м з дверним прорізом в приміщення 1-1 таким чином, щоб утворилися запроектовані приміщення 1-1* (коридор 2,8 кв.м.) та 1-1** (кухня 4,5 кв.м.) з розмірами, як показано на плані; зменшити площу вікон у відповідності з вимогами ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення»; влаштувати зовнішнє утеплення (мінватою) приміщення 1-1** (стін і даху) у відповідності з вимогами ДБН В.2.6-31:2006 «Теплова ізоляція будівель».

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за відхилення від вартості ідеальних часток будинковолодіння, в сумі 13974 (тринадцять тисяч дев'ятсот сімдесят чотири) грн 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дохід держави по 426 (чотириста двадцять шість) грн 06 коп недоплаченого судового збору з кожної.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 2564 (дві тисячі п'ятсот шістдесят чотири) 08 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Головуючий

Судді