Єдиний унікальний номер 235/6285/17 Номер провадження 22-ц/775/927/2018
Номер провадження 22-ц/775/927/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Халаджи О.В.

суддів: Папоян В.В., Мальованого Ю.М.,

секретар Ротар Я.Б.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Бахмут цивільну справу №235/6285/17 за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» та ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_1, на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (суддя Величко О.В., повний текст виготовлено 03.04.2018 року)

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду встановлено, що відповідач має перед позивачем заборгованість по несплаченій заробітній платі за липень - серпень 2010 року в розмірі 30,50 грн. У зв'язку з наявною заборгованістю, просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за період прострочки розрахунку при звільненні з 12.08.2010 року до дня ухвалення судом рішення.

В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, а саме вказав, що відпускні за період з 23.01.2010 року по 15.02.2010 року у сумі 2603,40 грн. були нараховані за лютий, а сплачені в березні 2010 року. Нарахування компенсації від знецінення за 2 місяці прострочки становить 63,63 грн. Частина сума готівки в рахунок відпускних у розмірі 1350,98 грн. була сплачена із затримкою на 1 календарний місяць, тому відповідач повинен нарахувати і сплатити позивачу у лютому 2010 року компенсацію від знецінення заробітку за відпустку у розмірі 25,67 грн. Отже, станом на 01.04.2010 року відповідач заборгував позивачу 89,30 грн. готівкових коштів у вигляді компенсації в рахунок несвоєчасно сплачених сум відпускних (25,67 + 63,63 = 89,30).

Відпускні за період з 05.07.2010 року по 01.08.2010 року були сплачені відповідачем із затримкою, в серпні 2010 року, тому компенсація від знецінення становить 48,92 грн.

Інша частина відпускних у розмірі 174,03 була нарахована в липні 2010 року, а сплачена у вересні 2010 року, тому компенсація від знецінення становить 6,24 грн. Таким чином, на день звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем у розмірі 144,46 грн. ( 89,30 грн. + 55,16 грн.).

Окрім того, відповідач не сплатив позивачу на момент його звільнення (за ініциативою працівника у звя'зку із порушенням відповідачем законодавства про працю) вихідну допомогу у вигляді тримісячного заробітку у розмірі 13257,72 грн.

У зв'язку з наявністю заборгованості по заробітній платі на момент звільнення, тобто станом на 12.08.2010 року, у розмірі 30,50 грн., заборгованості по сплаті компенсації від знецінення у розмірі 144,46 грн., та вихідної допомоги у розмірі 13257,72 грн., відповідач повинен сплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі 13257,72 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з моменту звільнення, тобто з 12.08.2010 року по день ухвалення рішення суду, і саме вказані суми позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_3, компенсацію за несвоєчасну виплату відпускних у розмірі 49,46 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38405,30 грн.

Стягнуто з Публічного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір у розмірі 384,54 грн.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2018 року було виправлено описки в рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року та стягнуто з Публічного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровськена користь ОСОБА_3 компенсацію за несвоєчасну виплату відпускних у розмірі 49,46 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38510,50 грн. та судовий збір на користь держави у розмірі 385,59 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник відповідача ОСОБА_2, та представник позивача ОСОБА_1, подали апеляційній скарги.

ОСОБА_2 вказує в апеляційній скарзі на те, що рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року є незаконним, а саме:

- воно є необґрунтованим, зроблені в ньому висновки не відповідають обставинам та наявним в матеріалах справи доказам,

- воно не містить мотивовану оцінку судом деяких аргументів, наведених відповідачем,

- суд порушив норми процесуального права та прийняв до уваги як докази пояснення представника позивача, які не відносяться до встановлених ЦПК України засобів доказування.

- рішення суду, ухвалене за результатами розгляду нової редакції позову від 29.12.2017 року, яку було подано представником позивача разом з новими доказами після відкриття провадження по справі. Нові докази на підтвердження викладених в новій редакції позову обставин подані позивачем та прийняті судом також з порушенням норм процесуального законодавства. Такі докази містяться на паперових носіях, належним чином не завірені та містять інформацію, яка відрізняється від наданої до суду представником відповідача, а тому вважає її неналежним доказом.

Просив рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким відмовити в задоволені позову.

У своєй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, а саме стягнуто компенсацію за несвоєчасну виплату відпускних у розмірі 49,46 гривень, тим самим порушено вимоги ст. 19 Конституції України (перевищив надані законом повноваження). Зауважує на те, що зокрема на підставі пояснень і документів наданих представником відповідача суд першої інстанції встановив під час розгляду даної справи порушення трудового законодавства, які безумовно підтверджують право позивача на отримання вихідної допомоги. Оскільки відповідач досі не сплатив відповідну суму позивачу, то ОСОБА_1. вважає, що даний факт є додатковою підставою для задоволення заявленої позовної вимоги в повному обсязі. Також зазначає, щодо мотивувальної частині оскаржуваного рішення, що суд не дослідив належним чином відповідні докази позивача, зробив висновок на підставі припущення, вважає, що суд першої інстанції хибно ототожнив сплачені суми компенсації за невикористану відпустку з сумою компенсації знецінення відпускних за липень - серпень 2010 року. Тобто у даному випадку компенсацію знецінення коштів на протязі серпня 2010 року взагалі відповідачем не було здійснено. Просить рішення Красноармійського міськрайонного суду змінити, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 від представника відповідача ОСОБА_2 навійшов відзив, за яким той вважає, що апеляційну скаргу ПАТ «ШУ «Покровське» необхідно задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засідання підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити та ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити а рішення суду першої інстанції скасувати тим самим в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, зявившихся представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають часткову задоволенню, на підставі наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ПАТ «ШУ «Покровське» з 03.07.2007 року по 12.08.2010 року, де працював на підприємстві гірничим робітником з ремонту гірничих виробок ( а. с. 25).

Наказом № 865 ку від 26.08.2010 року був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а. с. 25).

Згідно наказу від 15.12.2009 року позивачу надано відпустку з 23.01.2010 року по 15.02.2010 року; а наказом від 16.07.2010 року надано відпустку з 05.07.2010 року по 01.08.2010 року (а.с. 108).

Як вбачається з табулеграм, в січні 2010 року ОСОБА_3 були нараховані відпускні у розмірі 1208,25 грн. та у розмірі 353,79 грн., які він отримав 15.02.2010 року. ( а. с. 110-115).

В лютому 2010 році ОСОБА_1 були нараховані відпускні у розмірі 2013,75 грн та у розмірі 589,65 грн., які він отримав 12.03.2010 року ( а. с. 110-115).

В липні 2010 році нараховані відпускні у розмірі 3975,75 грн., та у розмірі 723,06 грн., які були перераховані до банківській установи 06.08.2010 року; 13.08.2010 року та 17.08.2010 року ( а. с. 110-115).

В серпні 2010 року позивачу нараховані відпускні за період з 05.07.2010 року по 01.08.2010 року у розмірі 147,25 грн. та у розмірі 26,78 грн., які він отримав в серпні 2018 року ( а. с.110-115).

Згідно довідки ПАТ «ШУ «Покровське» від 18.07.2011 року ОСОБА_3 перераховані грошові кошти на його банківський рахунок: 18.08.2010 року - у розмірі 139 грн., 26.08.2010 року - у розмірі 2300 грн., 16.09.2010 року - 149,10 грн., 24.09.2010 року - 447,30 грн. (а. с. 12). Вказані обставини підтверджуються випискою Кредитпромбанку по рахунку № /0914. Середньоденний заробіток позивача становить 210,44 грн. ( а. с. 148).

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

При цьому, суд першої інстанції зазначає, що для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

Згідно п. 1.12 Колективного договору, яке діяло на підприємстві на момент звільнення позивача, працівник має право розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо представник адміністрації не виконує законодавство про охорону праці або умови колективного договору. В такому разі виплачується вихідна допомога в розмірі 3- місячного заробітку згідно ст. ст. 38, 44 КЗпП України.

У відповідності до п. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 01.09.2011 року, яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «ШУ «Покровське» про встановлення факту не виконання обов'язків трудового законодавства та стягнення моральної шкоди. Вказаним рішенням не встановлено факту невиконання підприємством неправомірних дій відповідача, які виникли у зв'язку з звільненням позивача, а навпаки встановлено звільнення працівника ОСОБА_3 за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України ( а. с.176-179).

Що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, при наявності заборгованості по заробітній платі у розмірі 30 грн. 50 коп., встановленої рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 26.09.2017 року, то рішенням Апеляційного Суду Донецької області від 30.11.2017 року зазначене рішення скасовано та заборгованість не встановлено ( а. с. 17-22).

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанціїї про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення вихідної допомоги в розмірі 3- місячного заробітку згідно ст. ст. 38, 44 КЗпП України, та відсутності заборгованості по заробітній платі у розмірі 30 грн. 50 коп., а тому в цій частині решення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме невиплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою відпускних, то суд виходить з наступного.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків ї виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У рішенні Конституційного суду України від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу, як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Як зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004, забезпечення права і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2. пункту 3 мотивувальної частини).

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору, як складова механізму реалізації права та судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових праввовідносин.

За статтею 47 Кодексу роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженного ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівниковійого середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сумм, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку або рішення суду про стягнення існуючої заборгованості.

Розглядаючи спір, по суті позовних вимог, про стягнення середнього заробітку при звільненні, у звязку із несвоєчасним розрахунком при звільненні, суд першої інстанції встановив, що розмір компенсації за несвоєчасну виплату відпускних за період з 23.01.2010 року по 15.02.2010 року становить 49,46 грн.( ( 2603,40 х (101,9-100) = 49,46).

Як вбачається з висновку суду першої інстанції, факт виплати компенсації в серпні та вересні 2010 року за несвоєчасну виплату відпускних за період 05.07.2010 року по 01.08.2010 року підтверджено матеріалами справи ( а. с. 110-115).

За таких обставин, враховуючи, що представником відповідача не доведено в судовому засіданні про належне повідомлення відповідачем позивача про виплату останньому компенсації за несвоєчасне нарахування відпускних в березні 2010 року, інших доказів щодо виплати вказаної компенсації суду не надано, приймаючи до уваги той факт, що саме на власника підприємства покладається обов»язок повідомляти працівника про нараховані суми заробітної плати, відповідальність про порушення законодавства про оплату праці, суд прийшов до висновку про встановлення факту невиплати відповідачем компенсації у розмірі 49,46 грн. за несвоєчасне нарахування та виплату відпускних за період з 23.01.2010 року по 15.02.2010 року.

Проте, з висновками суду першої інстанції про стягнення на користь позивача компенсації у розмірі 49,46 грн. за несвоєчасне нарахування та виплату відпускних за період з 23.01.2010 року по 15.02.2010 року, погодитись не можна.

Статтею 13 пунктом 1 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ню вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з заявлених позовних вимог, апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та пояснень представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 у судовому засіданні при апеляційному розгляді справи, позивач не заявляв позовних вимог про стягнення на його користь компенсації за несвоєчасну виплату відпускних, а лише просив встановити наявність такої заборгованості, на підставі чого стягнути на його користь середній заробіток за весь час по день фактичного розрахунку.

Так, на підставі вищевикладеного, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_3, що судом було розглянуто вимоги позивача, які ним не заявлялись, а тому його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Апеляційний суд, також приходить до висновку, що апеляційна скарга представника відповідача також підлягає частковому задоволенню, оскільки суд першої інстанції, вирішуючи спір про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, вийшов до такого висновку передчасно, розглянувши позовні вимоги про стягнення заборгованості по компенсації за несвоєчасно виплачені суми відпускних, які позивачем не заявлялися, та проти задоволення яких, вони заперечували, зазначивши про це у своїй апеляційній скарзі.

У відповідності до ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні стягується з дати звільнення по день фактичного розрахунку, а враховуючи, що звільненим працівником ОСОБА_3 вимоги про остаточний з ним розрахунок не заявлялись та він не просив стягнути на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, яка є відсправною крапкою для початку відрахування несвоєчасного розрахунку, яким також може бути рішення суду, то за таких обставин суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час по день фактичного розрахунку.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про скасування рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_4 з відповідача компенсації за несвоєчасну виплату відпускних у розмірі 49,46 гривень та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 38405,30 гривень, а в частині відмови у задоволенні стягнення вихідної допомоги в розмірі 3- місячного заробітку згідно ст. ст. 38, 44 КЗпП України, залишення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату відпускних у розмірі 49 (сорок девять) гривень 46 копійон та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 38405 (тридцять вісім тисяч чотириста п'ять) гривень 30 копійок відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 2 серпня 2018 року

Суддя - доповідач: Халаджи О.В.