Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

місто Київ

справа № 200/12880/16-ц

провадження № 61-17695св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцов В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «АГРО-СОЮЗ»,

відповідачі - ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року у складі судді Женеску Е. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «АГРО-СОЮЗ» (далі - ТОВ «ВП «АГРО-СОЮЗ», товариство) звернулось до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» (далі - ПАТ «УКРСОЦБАНК», банк) про розірвання договору поруки відповідно до статті 652 ЦК України, у зв'язку із істотною зміною обставин, яка полягає у виконанні зобов'язань за кредитним договором майновим поручителем та зверненням банку до ОСОБА_3

Як на правові підстави позову товариство посилалося на статті 556, 652 ЦК України, статті 11, 36 Закону України «Про іпотеку».

Відповідачем ОСОБА_3 пред'явлено зустрічний позов до товариства та банку про визнання поруки припиненою на підставі частини першої статті 559 ЦК України у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності за кредитним договором без згоди поручителя.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_3 об'єднано в одне провадження із первісним позовом ТОВ «ВП «АГРО-СОЮЗ».

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року в задоволенні первісного позову ТОВ «ВП «АГРО-СОЮЗ» відмовлено, вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 задоволено.

Судом визнано припиненою поруку ОСОБА_3 за договором поруки від 06 вересня 2010 року № 126СВ-SUR, укладеним між ОСОБА_3, ТОВ «ВП «АГРО-СОЮЗ» та ПАТ «УКРСОЦБАНК»; вирішено питання розподілу судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції врахував, що позивачем ТОВ «ВП «АГРО-СОЮЗ» не було доведено наявності сукупності обставин, як передбачено частиною другою статті 652 ЦК України, що є обов'язковою умовою для розірвання договору в судовому порядку.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог зустрічного позову обґрунтовувалось тим, що ОСОБА_3 жодним чином не надавав згоду на зміну умов кредитного договору у бік збільшення обсягу відповідальності поручителя. Разом із тим, додатковою угодою від 09 грудня 2013 року № 11 передбачено можливість збільшення процентної ставки до 17 % річних, збільшено санкції за недотримання умов щоквартального проведення розрахунків, а також збільшено розмір комісії. Крім того, цією додатковою угодою змінено підпункт (і) пункту 10.1 кредитного договору у бік збільшення відповідальності, оскільки поняття «втрати предмета застави» було замінено на «втрату забезпечення», що є значно ширшим та охоплює перше визначення.

Апеляційний суд Дніпропетровської області, переглядаючи згадане рішення, погодився із висновками суду першої інстанції, ухвалою від 22 лютого 2017 року залишив його без змін та зазначив, що доводи банку про незаконність рішення суду першої інстанції з підстав того, що пунктом 2.1 договору поруки поручитель підтвердив, що він ознайомлений та згоден зі всіма умовами кредитного договору та цим надає згоду, в тому числі й на збільшення обсягу відповідальності поручителя, є неспроможними, оскільки цей пункт договору не є належною згодою ОСОБА_3 на зміну зобов'язання, внаслідок якої збільшується обсяг його відповідальності.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, банк просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення зустрічних вимог, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга обґрунтовується неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Доводами касаційної скарги є те, що суди безпідставно відхили посилання банку на те, що згідно з пунктом 2.1 (h) договору поруки, поручитель ОСОБА_3 під час укладення договору поруки підтверджує, що він ознайомлений та згоден зі всіма умовами кредитного договору та цим надає згоду на будь-які нові умови кредитного договору автоматично, з моменту їх внесення до кредитного договору та на збільшення обсягу відповідальності поручителя в зв'язку з такими змінами.

За твердженням заявника, суди першої та апеляційної інстанцій помилково навели посилання на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 05 червня 2013 року у справі №6-43цс13, оскільки він стосується надання учасником товариства з обмеженою відповідальністю, який одночасно є поручителем, згоди на збільшення процентної ставки за наданим товариству кредитом.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 08 листопада 2017 року цивільну справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у квітні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні первісного позову ТОВ «ВП «АГРО-СОЮЗ» про розірвання договору поруки в касаційному порядку не оскаржується, а тому не є предметом перегляду Верховним Судом.

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 03 вересня 2010 року міжТОВ «ВП «АГРО-СОЮЗ» та Відкритим акціонерним товариством «Унікредит Банк», правонаступником якого у зобов'язаннях є ПАТ «УКРСОЦБАНК», укладено кредитний договір № 126-СВ, згідно з яким ТОВ «ВП «АГРО-СОЮЗ» отримало кредит в сумі 4 400 000, 00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % річних зі строком повернення грошових коштів до 03 вересня 2011 року.

В подальшому, між банком та ТОВ «ВП «АГРО-СОЮЗ укладено низку додаткових угод, а саме: 20 грудня 2010 року, 31 серпня 2011 року, 31 жовтня 2011 року, 13 грудня 2011 року, 28 лютого 2012 року, 14 листопада 2012 року, 12 грудня 2012 року, 05 квітня 2013 року, 01 серпня 2013 року, а також договір про внесення змін до кредитного договору 01 листопада 2013 року та додаткова угода від 09 грудня 2013 року № 11, згідно з якою кредитний договір викладено в новій редакції.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06 вересня 2010 року між ТОВ «ВП «АГРО-СОЮЗ», ОСОБА_3 та ВАТ «Унікредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «УКРСОЦБАНК», укладено договір поруки № 126-СВ/SUR-2, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язався перед банком відповідати за виконання ТОВ «ВП «АГРО-СОЮЗ» зобов'язань за кредитним договором, а також між цими сторонами укладені договори про внесення змін до договору поруки, а саме: 31 серпня 2011 року, 13 грудня 2011 року, 18 грудня 2012 року, 09 грудня 2013 року та 29 вересня 2014 року.

Відповідно до остаточної редакції кредитного договору банк надав позичальнику кредит загальною сумою 8 625 397,50 дол. США зі строком повернення до 31 липня 2014 року та зі сплатою процентів в таких розмірах: 12 % для частки в доларах США чи ЄВРО, при цьому максимальний розмір процентів встановлено в розмірі 17 % річних, а також встановлено додаткові відсотки за користування грошовими коштами в ЄВРО - 17 % річних, за користування грошовими коштами в доларах США - 16 % річних, процентна ставка за кредитом в гривні - 28 % річних.

Правовою підставою вимог зустрічного позову ОСОБА_3 є положення частини першої статті 559 ЦК України.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (частина перша статті 628 ЦК України).

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

У статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору.

Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.

Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згода поручителя може бути висловлена у будь-якій формі, зокрема, й письмового повідомлення, додаткової угоди тощо.

Враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені статтею 207 ЦК України, допускається, щоб згода поручителя була висловлена у будь-якій письмовій формі (лист, заява, телеграма). Принциповим є те, щоб вона була явно вираженою і відповідала дійсній волі поручителя.

У разі, якщо в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом досягнення певної домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну у майбутньому основного зобов'язання.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що у пункті 2.1 (h) договору поруки передбачено, що поручитель підтвердив, що він ознайомлений та згоден зі всіма умовами кредитного договору та цим надав згоду на запровадження будь-яких інших нових умов кредитного договору, з моменту їх внесення в кредитний договір, та на збільшення обсягу відповідальності поручителя у зв'язку з такими змінами.

Зазначена умова договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Верховний Суд України у постанові від 17 січня 2011 року у справі № 3-62г10 виклав правовий висновок, згідно з яким, якщо умовами договору поруки передбачена можливість зміни розміру процентів та строків їх сплати в порядку, визначеному кредитним договором, в забезпечення якого надана порука, то підстави для її припинення, передбачені частиною першою статті 559 ЦК України, відсутні.

Встановивши, що в результаті укладення додаткової угоди від 09 грудня 2013 року № 11 до кредитного договору були внесені зміни, що призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, суди безпідставно не врахували тієї обставини, що у пункті 2.1 (h) договору поруки поручитель надав згоду на такі зміни, тому Верховний Суд робить висновок про те, що відсутні правові підстави для припинення поруки за частиною першою статті 559 ЦК України.

При цьому обґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій помилково навели посилання та застосували правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 05 червня 2013 року у справі № 6-43цс13, під час доведення неналежності згоди ОСОБА_3 на зміну зобов'язання, висловленої у пункті 2.1 (h) договору поруки. За встановленими судами обставинами у згаданій постанові справі поручитель висловлював згоду як член товариства на загальних зборах цього товариства під час вирішення питання щодо надання згоди банку на підвищення розміру процентних ставок, а не від свого імені, як поручителя за договором поруки.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За правилами пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції, зокрема, складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, Верховний Суд доходить висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою підлягають скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову повністю.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 416 ЦПК України, за результатом розподілу судових витрат з ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати, понесені банком у зв'язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції в розмірі 2 315, 04 грн, а також судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 1 515, 80 грн, що в разом складає 3 830, 84 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» задовольнити.

Скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «АГРО-СОЮЗ», Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» про визнання поруки припиненою, ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «АГРО-СОЮЗ», Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» про визнання поруки припиненою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» судові витрати у сумі 3 830, 84 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик