Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 686/5720/16-ц

провадження № 61-30571 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 березня 2017 року у складі судді Стефанишина С. Л. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 21 листопада 2017 року у складі колегії суддів: П'єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 14 листопада 2009 року вона з ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 11 лютого 2016 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області було розірвано.

За час шлюбу ними було придбано автомобіль «Зaз Sens», номерний знак НОМЕР_1, який зареєстровано за ОСОБА_5 7 серпня 2015 року відповідач без її згоди відчужив зазначений автомобіль своїй матері - ОСОБА_7, яка 7 квітня 2016 року відчужила цей транспортний засіб ОСОБА_6

Отже, у зв'язку з припиненням шлюбних відносин, вони у добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, відповідач у добровільному порядку відмовляється відшкодувати їй ? частину вартості вказаного автомобіля.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_4 просила суд у порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на ? частину автомобіля «Зaз Sens», номерний знак НОМЕР_1, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за ? частину вартості зазначеного автомобіля.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 належної їй ? частину вартості автомобіля «Зaз Sens», номерний знак НОМЕР_1, що становить 61 007 грн. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, так як набутий за час шлюбу, цінним майном та неподільною річчю, відповідач здійснив його продаж іншій особі після розірвання шлюбу без згоди позивачки, як другого з подружжя, тому на її користь підлягає стягненню ? частина грошової компенсації вартості спірного автомобіля.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 21 листопада 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_5 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідачем відчужено спірний транспортний засіб, який був спільним сумісним майном подружжя, без відповідної згоди позивачки, тому на користь останньої підлягає стягненню компенсація ? частини вартості цього майна. Процесуальні права ОСОБА_5 районним судом не порушувались.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що розмір компенсації за належну частку у майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається із суми, за яку це майно було продано, а не із вартості такого автомобіля на момент вирішення спору. Крім того, спірний автомобіль було продано за згодою подружжя, оскільки згода іншого з подружжя презюмується (стаття 65 СК України), а отримані від його продажу грошові кошти використані на користь сім'ї.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частинитретьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною першою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

У пунктах 19, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, що не заперечується, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5, цінним майном та неподільною річчю. Проте відповідач здійснив його продаж іншій особі після розірвання шлюбу без згоди позивачки, як другого з подружжя.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про те, що на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_5 підлягає стягненню ? частина грошової компенсації вартості спірного автомобіля.

Доводи касаційної скарги про те, що розмір компенсації за належну частку у майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з подружжя, визначається із суми, за яку це майно було продано, а не із вартості такого автомобіля на момент вирішення спору, безпідставні, оскільки не відповідають вимогам закону.

Посилання касаційної скарги на те, що спірний транспортний засіб було продано за згодою подружжя, у тому числі позивачки, а отримані від його продажу грошові кошти використано на користь сім'ї, безпідставні, так як автомобіль продано після розірвання шлюбу, отже, презумпція згоди одного з подружжя на розпорядження майном іншим з подружжя вже не діє. А, крім того, позивачка спростувала цей довід ОСОБА_5 належними й допустимими доказами.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк