Ухвала

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 523/8603/15-ц

провадження № 61-18101св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Одеський державний університет внутрішніх справ,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2015 року у складі судді Погрібного М. О. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Плавич Н. Д., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Одеський державний університет внутрішніх справ (далі - ОДУВС) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування витрат за період навчання.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ із 18 серпня 2003 року по 19 червня 2008 року. У 2003 році ОСОБА_4 зарахований курсантом першого курсу факультету № 1 кримінальної міліції до Одеського юридичного інституту Харківського Національного університету внутрішніх справ (далі ? ОЮІ ХНУВС) та поставлений на усі види продовольчого та речового забезпечення із виплатою грошового утримання та присвоєно звання «рядовий міліції».

12 листопада 2003 року між ОСОБА_4 та ОЮІ ХНУВС укладений контракт про підготовку фахівця за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування.

06 липня 2007 року ОСОБА_4 закінчив ОЮІ ХНУВС, отримав диплом фахівця та відряджений для подальшого проходження служби до Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

Згідно з наказом ОЮІ від 07 вересня 2007 року № 157 о/с ОСОБА_4 призначений заступником начальника курсу з виховної та соціальної роботи ОЮІ ХНУВС. Наказом ОДУВС від 19 червня 2008 року № 104 о/с ОСОБА_4 звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням у запас Збройних Сил України за пунктом «ж» статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Згідно з законодавством України, особи, які звільнилися із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Згідно з висновком службового розслідування від 19 червня 2008 року за період навчання на ОСОБА_4 витрачено 26 167,57 грн. Добровільно відповідач не відшкодував вказану суму.

Із урахування наведених обставин, позивач просив суд стягнути із відповідача 26 167,57 грн, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 261,68 грн.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2015 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_4 на ОДУВС 26 167,57 грн витрачених на навчання. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач відповідно до умов договору не відпрацював в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання, тому він зобов'язаний відшкодувати витрат за період навчання.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, належним чином оцінивши докази та встановивши обставини, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Посилання відповідача на порушення позивачем строків звернення до суду є необґрунтованими, оскільки справа у місцевому суді розглянута у порядку заочного провадження і відповідач не посилався на порушення строків звернення до суду.

У травні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 березня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи у суді першої інстанції. При цьому, позивач пропустив трирічний строк для звернення із позовом до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Клопотання позивача про поновлення строків позовної давності є безпідставним, вказані у ньому обставини не відповідають дійсності. Позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували розмір витрат за навчання та утримання відповідача. Із 17 листопада 2011 року відповідач проходить службу у Державній пенітенціарній службі України, яка є правонаступником Державного департаменту України з питань виконання покарань, що входило до складу Міністерства внутрішніх справ України, а тому відсутні підстави для стягнення із відповідача коштів за навчання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 травня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

У червні 2017 року від представника ОДУВС - Ковальової К. М. надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких заявник просить відхилити указану касаційну скаргу та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року вказану справа разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_4 про відшкодування витрат за період навчання за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2015 рокута ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 березня 2017 рокупризначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

В. О. Кузнєцов

Г. І. Усик