Справа № 359/726/18
Провадження № 2/359/1186/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Івченко В.І.,

за участю представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1, відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника третьої особи Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Яцько В.О.

розглянувши y відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2, треті особи : Служба у справах сім'ї та дітей Бориспільської міської ради Київської області, Виконавчий комітет Бориспільської міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2, який діє також у інтересах малолітнього сина ОСОБА_6, 2010 року народження, до ОСОБА_5, треті особи : Служба у справах сімї та дітей Бориспільської міської ради Київській області, Виконавчий комітет Бориспільської міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житлом,-

встановив:

29 січня 2018 року ОСОБА_5 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_6, яким просить суд визнати такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_6, а також стягнути з них судові витрати пов'язані з розглядом справи.

Вимоги обгрунтовано тим, що в спірній квартирі, крім інших осіб, зареєстровані позивач та відповідачі, проте з 2009 року ОСОБА_2 виїхав з неї та по цей час там не проживає, а неповнолітній ОСОБА_6 взагалі там не проживав жодного дня. Витрат на утримання квартири не несуть та перешкод у її користуванні зі сторони ОСОБА_5 не мали, проте своє право на проживання у спірному майні не використовують. Зважаючи на вказане та вимоги ст. 71, 72 ЖК України позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 06 березня 2018 року в одне провадження з первісним позовом об'єднано зустрічний позов ОСОБА_2, який також діє в інтересах сина ОСОБА_6 до ОСОБА_5, яким просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом заборони ОСОБА_5 змінювати, без відома та надання ключів, замки на вхідних дверях та зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкод в користуванні квартирою ОСОБА_2 та членам його сім'ї. Стягнути з ОСОБА_5 судові витрати.

Вимоги за зустрічним позовом обгрунтовано тим, що в 2009 році ОСОБА_2 був змушений виїхати зі спірної квартири разом з вагітною дружиною та її сином, оскільки ОСОБА_5 постійно чинила сварки з його дружиною, викидала або псувала речі, їжу, створювала постійну напружену негативну атмосферу, які в сукупності унеможливили їх подальше проживання в цій квартирі. З того часу, він періодично приходив до квартири, лишав гроші, іноді залишався на ночівлю. Однак після смерті батьків, ОСОБА_5 обрала ще більш агресивну поведінку, зрізала замок на дверях його кімнати в квартирі, змінила також замок на вхідних дверях і не дає йому ключі чим чинить перешкоду у доступі до квартири та власного майна у ній. Через це в лютому 2018 року позивач навіть звертався до органів поліції і намагався врегулювати з відповідачем спір, проте позитивних зрушень це не дало. Зазначає також, що в нього і сина немає іншого житла, в якому б вони могли проживати, а тому просив захистити їх житлові права і позовні вимоги задовольнити.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи до суду не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань на адресу суду не направила.

Представник ОСОБА_5 первісний позов підтримав та просив його задовольнити, а зустрічний позов ОСОБА_2 не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 первісний позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні з підстав наведених у відзиві. Зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Яцько В.О. просила відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити.

Інші сторони у справі, належним чином повідомлені про дату час і місце розгляду справи до суду не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Суд на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів у їх відсутність.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10, який проживає в цьому ж будинку в сусідньому під'їзді, показав суду що протягом багатьох років знав цю родину, товаришував з батьками позивача та відповідача і раніше часто бував в них вдома. Зазначив, що ОСОБА_2 проживав в спірній квартирі на Скіфській разом з батьками, потім одружився, отримав квартиру по вул. Февральській та разом з першою дружиною переїхав туди проживати. Проте сім'я розпалась, він лишив квартиру першій дружині, а сам повернувся жити до батьків. Потім він одружився вдруге і привів в квартиру на Скіфській нову дружину. Жили вони там недовго, а потім, коли дружина була вагітна, виїхали звідти. Це було десь в 2008-2009 роках, бо була жива ще їхня мама ОСОБА_11.

Свідок зазначив також, що має гараж, який розташовано навпроти спірного будинку, де він часто проводив час. З цього місця гарно видно вхід до під'їздів будинку, а тому він бачив хто і коли приходив до нього. Недалеко від його гаражу знаходився гараж ОСОБА_2 Він раз на місяць приїздив в гараж, бо отримував платню за його оренду, проте до свого під'їзду не ходив, казав що в нього немає часу. Мати сторін у справі була дуже хвора, за нею весь час доглядали, доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_29, вивозили її на вулицю. ОСОБА_11 завжди дуже чекала на сина ОСОБА_2 та онука ОСОБА_6, проте останні не приїздили. Після смерті їх мами у 2016 році, свідок раз на місяць приходить до спірної квартири та допомагає ОСОБА_5 Зазначив, що жодного разу не бачив в квартирі ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_6. Чи були між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, його дружиною конфлікти, свідок не знає, свідком сварок не був.

Зазначив також, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не проживають в цій квартирі, однак ОСОБА_7 майже кожні вихідні приїздить туди.

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 показала суду, що є сусідкою ОСОБА_5 та знає всю їх родину з самого дитинства. Зазначила, що ОСОБА_2 проживав у спірній квартирі по вул. Скіфського, поки не завагітніла його друга дружина. Потім вони виїхали з квартири та більше не повертались до неї. ОСОБА_2 не проживає там вже близько 9 років. В період з 2010 по 2012 роки тяжко хворіла мама свідка і вона весь час доглядала за нею, виводила її в подвір'я. Там завжди також була і мама ОСОБА_2 та ОСОБА_5, вона теж хворіла та часто розповідала, що дуже чекає на сина з онуком, але вони бувають дуже рідко.

Крім того, свідок повідомила, що є медичною сестрою, а тому раз в 1-2 дня ходила до них додому, робити ОСОБА_11 уколи, а після її смерті підтримує дружні стосунки з ОСОБА_5, робить і їй уколи та надає медичну допомогу, а тому буває в неї в гостях раз на 1-2 дні в будь-який час протягом дня, оскільки працює по змінному графіку 2 дня роботи, 2 дня відпочинку.

Повідомила, що раніше у ОСОБА_2 був гараж поруч з будинком і він раз на місяць їздив туди, але до квартири не піднімався. Після того, як гараж відчужив, взагалі перестав приїздити до будинку. Його сина ОСОБА_6 не бачила взагалі жодного разу.

Останній раз свідок бачила ОСОБА_2 у спірній квартирі на 9 чи на 40 днів після поховання їх мами. Про існування конфлікту між ОСОБА_5 та її братом ОСОБА_2 нічого не знає, свідком сварок не була.

Вказала, що в квартирі є речі ОСОБА_7, оскільки вона часто бачить його там у вихідні і бачила в чому він ходить по квартирі. Особистих речей ОСОБА_2 там немає. В кімнаті, яку він займав з сім'єю, дійсно лишились шкаф, диван, комп'ютерний стіл, полка навісна. В цій кімнаті, коли до ОСОБА_5 приїздять гості, ночує сама ОСОБА_5, а так кімнатою майже не користуються.

Зазначила, що один раз дійсно замінювали замки на вхідних дверях після епізоду з проникненням до квартири циганів, після цього замки на вхідних дверях не міняли. Це було коли була ще жива ОСОБА_11 Чи є у ОСОБА_2 ключі від квартири та чи допомагає він грошима по її утриманню, не знає.

Допитана в якості свідка ОСОБА_15 повідомила суду, що є рідною сестрою ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Вказала, що дану квартиру отримав їх батько та з 1975 року їх сім'я у складі : батька ОСОБА_16, мами ОСОБА_11 , дітей ОСОБА_29, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вселились до неї.

Згодом ОСОБА_5 вийшла заміж та переїхала в м. Обухів, ОСОБА_2 одружився і спочатку переїхав до гуртожитку, а потім отримав квартиру по вул. Февральська та переїхав з сім'єю туди. Свідок також вийшла заміж та разом зі своєю сім'єю лишилась проживати разом з батьками по вул. Скіфська. В 2006 році помер батько і тоді свідок разом зі своєю сім'єю виїхала з квартири, а її діти і далі лишились там проживати.

ОСОБА_5 повернулась до батьківської квартири разом з сином, коли ще був живим їх батько і з того часу постійно там проживає. Брат ОСОБА_2 розлучився з першою дружиною, лишив їй свою квартиру, а сам повернувся жити до квартири на вул. Скіфська, мама була ще жива.

На той час в квартирі проживали разом : мама ОСОБА_11, ОСОБА_5 з сином, свідок зі своєю сім'єю та один ОСОБА_2. Потім ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_26 і теж привів її разом з її сином ОСОБА_20 до цієї квартири. Свідок на цей момент вже виїхала з батьківської квартири.

Дружина ОСОБА_2 завагітніла і вони теж виїхали з квартири по вул. Скіфській на орендовану квартиру. В той час їх мама ще була жива. Брат інколи приїздив, провідував маму, але постійно вже там не жив. Повідомила також, що жодних перешкод для його користування квартирою чи його сім'ї ніхто не чинив, замки не змінювали та не перешкоджали в доступі до оселі.

Свідок також вказала, що поки мама була жива, вони з братом ще підтримували спілкування в телефонному режимі, а після її смерті спілкування між ними припинилось.

В квартирі фактично проживає сестра ОСОБА_5, яка і несе всі затрати по її утриманню, сплачує по квитанціях за комунальні послуги, хоча ті і досі приходять на ім'я покійної мами. ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 теж періодично проживають в цій квартирі.

В батьківській квартирі свідок буває 1-2 рази на тиждень та має від неї ключі. З сестрою ОСОБА_5 підтримує гарні стосунки. Повідомила, що особистих речей ОСОБА_2 в квартирі немає. Після смерті батька між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 виник якийсь конфлікт, проте свідок не була його очевидцем та не знає передумов його виникнення. Зазначила також, що конфлікт був між ОСОБА_5 та дружиною ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_26 хотіла вигнати з батьківської квартири ОСОБА_5

Замки від вхідних дверей до квартири не змінювались, лише було добавлено ще один після крадіжки в оселі. Велика кімната, в якій проживав брат з дружиною та її сином ОСОБА_20 після їх виїзду стояла зачинена, але покійній мамі це не подобалось і вона зняла замок з дверей до його кімнати.

Ще коли він проживав у квартирі ОСОБА_2 доглядав за мамою, купував ліки, робив їй уколи, возив до лікарів, а потім вони з'їхали. Казали, що мама погано пахне. Племінник ОСОБА_6 в спірній квартирі не проживав взагалі ні дня.

Після народження в 2010 році сина ОСОБА_6 ОСОБА_2 більше взагалі не проживав в батьківській квартирі і чи має він від неї ключі свідку невідомо. Про ту обставину, що після крадіжки у квартирі на вхідні двері добавили ще один замок йому було добре відомо. Ніхто з тих, хто лишився проживати у квартирі після 2010 року, як і сестра ОСОБА_5 безпосередньо, не чинили ОСОБА_2 перешкод в її користуванні чи проживанні.

З травня 2016 року, як померла мама, свідок дуже часто буває в спірній квартирі, але жодного разу не бачила в ній брата ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_6.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 показала суду, що є племінницею позивача та відповідача та прописана в спірній квартирі з самого народження. В даній квартирі разом зі своєю дитиною протягом останніх 3-4 років буває кожні вихідні. За період з 2009 року, як ОСОБА_2 разом з родиною виїхали звідти, не бачила його там жодного разу.

Ще коли ОСОБА_11 була жива, квартиру пограбували і добавили на вхідні двері додатковий замок, про це повідомили ОСОБА_2, коли бачили біля гаражу і сказали, щоб він прийшов по ключа, але він так і не прийшов.

Останній раз ОСОБА_2 був у батьківській квартирі в травні 2016 року на 9 днів після смерті ОСОБА_11 після того до неї не приходив. Наразі він проживає в с. Ревне разом з сім'єю у батьків дружини.

Зазначила, що дружина ОСОБА_2 ОСОБА_26 завагітніла в 2009 році і попросила його переїхати до іншої оселі, бо їм там було тісно всім і між жінками на кухні інколи були побутові сварки, але не через їх проживання у спірній квартирі.

В великій кімнаті, де жив ОСОБА_2 з сім'єю, не лишилось його особистих речей. Там є шафа, яка належала ОСОБА_11, та два дивани ОСОБА_5. Коли виїздив з квартири, повісив на вхідні двері замок і сказав, що це його кімната. Але їх мама ОСОБА_11 не стерпіла цього та зняла замок, оскільки це була її квартира і вона не хотіла, щоб стояла зачинена кімната у квартирі.

Ні в період з 2009 року до смерті ОСОБА_11, ні з 2016 року по час звернення ОСОБА_5 до суду з даним позовом, ОСОБА_2 ніхто не чинив перешкод у доступі до квартири чи проживанні в ній.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_23 показав суду, що ОСОБА_2 це чоловік його доньки ОСОБА_26. Познайомились вони в 2004 році, а в 2005 році побрались та переїхали проживати як сім'я до батьківської квартири ОСОБА_2 по вул. Скіфська. Свідок ходив до них в гості 1-2 рази на тиждень, провідував онука ОСОБА_20. В той час там вже проживала ОСОБА_5, але при появі свідка в квартирі до нього з кімнати не виходила.

Між ОСОБА_26 та ОСОБА_5 постійно виникали сварки, а оскільки донька завагітніла у 2009 року, сім'я ОСОБА_2 виїхала звідти на орендовану квартиру та проживали там, поки їм вистачало фінансів. В 2012 році їм стало важко матеріально орендувати квартиру, але повертатись через сварки та конфлікти в квартиру по вул. Скіфська вони не захотіли, а тому ОСОБА_23 запропонував їм переїхати в його будинок, де вони всі разом і проживають по цей час.

ОСОБА_23 не був безпосереднім свідком конфліктів між дочкою та ОСОБА_5, знає про них зі слів ОСОБА_26, яка проживаючи ще по вул. Скіфська, приїздила до батьків розповідала про це та плакала.

Зазначив також, що в 2015 році періодично їздив разом з онуком ОСОБА_6 та ОСОБА_2 до гаражу біля будинку по вул. Скіфська. Свідок лишався в гаражі чи біля будинку, а ОСОБА_2 піднімався до квартири. Після смерті їх мами ОСОБА_11, свідок більше не бував в цій квартирі, але від ОСОБА_2 знає, що він туди періодично, раз на 2-3 місяці, навідувався, завозив до своєї кімнати в квартирі речі.

Свідок також повідомив, що одного разу в квартирі змінювали замки від вхідних замків, точної дати не пригадав, але ОСОБА_2 їх змінив та передав мешканцям ключі від них. На дверях кімнати ОСОБА_2 в квартирі по вул. Скіфська висів замок, але ОСОБА_5 зняла його та почала користуватися цією кімнатою, в якій лишились речі ОСОБА_2, а саме : диван і шафа.

ОСОБА_23 повідомив також, що жодного разу ОСОБА_2 разом з сім'єю і не намагались переїхати для подальшого проживання у квартирі по вул. Скіфська та про такі наміри не повідомляли. Крім того, у ОСОБА_2 є ключі від спірної квартири і він безперешкодно приходив туди та завозив речі, які вже не було де зберігати в будинку свідка.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_25 повідомив суду, що знає цю родину з самого дитинства, оскільки народився та виріс в цьому ж будинку по вул. Скіфська, товаришував з усіма ОСОБА_2 та часто бував в них в гостях. Свідок проживав за цією адресою до 1980 року, а потім переїхав до квартири по вул. Шкільна в м. Бориспіль.

Зазначив, що в квартирі спочатку проживали разом ОСОБА_11 та ОСОБА_2 разом з дружиною ОСОБА_26, потім туди разом з сином переїхала проживати ОСОБА_5. Зі слів ОСОБА_2 знає, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_26 були якійсь конфлікти, проте безпосереднім свідком не був та причин їх виникнення не знає.

Свідок допомагав ОСОБА_2 перевозити речі зі спірної квартири, коли той разом з дружиною виїздив звідти. В кімнаті, де проживав ОСОБА_2 разом з сім'єю лишились якісь меблі, які саме пригадати не зміг.

ОСОБА_25 повідомив також, що останній раз був в цій квартирі як раз тоді, коли допомагав ОСОБА_2 вивозити речі з батьківської квартири, а в останнє був там поруч коли були похорони їх мами - ОСОБА_11

Свідку невідомо чи перешкоджає ОСОБА_5 ОСОБА_2 та його сім'ї в користуванні батьківської квартири, свідком таких подій ОСОБА_25 не був.

Допитана в якості свідка ОСОБА_26 повідомила суду, що є дружиною ОСОБА_2 та з 2005 року проживала разом з ОСОБА_2 та сином ОСОБА_20 від першого шлюбу у квартирі по вул. Скіфська. В той час там проживали вони та батьки чоловіка. В 2007 році до цієї ж квартири разом з сином ОСОБА_7 переїхала проживати ОСОБА_5 Батько чоловіка - ОСОБА_16 та інші мешканці цієї квартири не заперечували, щоб прописати свідка в цій квартирі, однак ОСОБА_5 не дала своєї згоди на це.

Після смерті батька ОСОБА_16, ОСОБА_5 особливо почала конфліктувати зі свідком, викидала її речі, псувала приготовану нею їжу, оскільки вважала її такою, що хоче вигнати ОСОБА_5 з батьківської квартири та лишитись проживати там з ОСОБА_2

Восени 2009 року свідок разом з ОСОБА_2 та сином ОСОБА_20 виїхали з цієї квартири до орендованого житла по АДРЕСА_6 , проте вивезли не всі свої речі, а лишили у своїй кімнаті : шкаф, стіл, книжкова полиця, полиця для телевізора, жалюзі на вікнах.

На орендованій квартирі проживали 1,5 роки, а потім, через скрутне матеріальне становище, попросились і переїхали проживати у будинок батьків свідка в с. Ревне Бориспільського району, де наразі і проживають. Іншого житла, крім квартири по вул. Скіфська у її чоловіка немає.

Зазначила також, що коли ще була жива ОСОБА_11 її чоловік часто їздив до квартири провідати маму та допомогти їй. Крім того, він раз на місяць їздив до свого гаражу біля будинку та свідок бачила, як він входив до під'їзду в будинку, де знаходиться спірна квартира. Даного гаража продано в вересні 2018 року.

ОСОБА_2 часто їздив до батьківської квартири, завозив і вивозив з неї свої речі та перешкод у доступі йому не чинили. Повідомити чи дійсно чоловік періодично ночував у цій квартирі та в який період свідок не змогла, але підтвердила що інколи рано вранці привозила до під'їзду йому речі.

Останній раз свідок була в цій квартирі на 40 днів після поховання ОСОБА_11 Більше жодного разу там не була, але зі слів чоловіка знає, що ключів від квартири в нього немає і сестра ОСОБА_5 не впускає його до батьківської квартири.

Повідомила також, що з 2009 року, чоловік не робив в спірній квартирі ремонти чи інші поліпшення. Чи надає він матеріальну допомогу ОСОБА_5 за утримання квартири свідку невідомо.

Заслухавши надані сторонами пояснення, дослідивши повно і всебічно матеріали справи та докази наявні в ній, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень, отримавши покази свідків, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог за первісним позовом та про відмову у задоволенні зустрічного позову виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановле-ному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1, 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що в 1975 році ОСОБА_16 отримав ордер № 1209 на житлове приміщення для вселення разом з сім'єю у складі дружини ОСОБА_11, доньок ОСОБА_5, ОСОБА_29 та сина ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 (а. с. 7, 10, 17, 99).

Наразі вулицю з Мануїльського перейменовано на вулицю Скіфську. Наведене в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, оскільки не заперечується та не спростовується сторонами у справі.

ІНФОРМАЦІЯ_8 помер батько ОСОБА_16 Наведене підтверджується свідоцтвом про смертьь серії НОМЕР_3 виданого 30 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_9 померла мати ОСОБА_11 Наведене підтверджується свідоцтвом про смертьь серії НОМЕР_4 виданого 14 травня 2016 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 12).

На підставі довідки КП ЖРЕУ від 2016 року встановлено, що за адресою : АДРЕСА_1 були зареєстровані : ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с. 15).

Згідно довідки КП ЖРЕУ м. Бориспіль від 20 вересня 2017 року за № 1926 за вищевказаною адресою зареєстровані : ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с. 14). Наведене також не заперечується і сторонами у справі.

З акту обстеження житлових і матеріально - побутових умов без номеру та дати виданого Бориспільською міською радою VII скликання на ім'я покійної ОСОБА_28 вбачається, що в момент обстеження квартири АДРЕСА_1 в ній проживали : власник квартири ОСОБА_11 та донька ОСОБА_5 (а.с. 35).

Даний доказ, в силу вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, суд вважає неналежним, оскільки він не містить інформацію щодо предмета спору, тобто неможливо встановити, за який саме період часу в акті відображено дані.

Згідно акту обстеження житлових і матеріально - побутових умов виданого 10 червня 2016 року Бориспільською міською радою VII скликання вбачається, що в момент обстеження спірної квартири в ній проживала лише ОСОБА_5 (а.с. 36).

ОСОБА_26, дружина ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_6, згідно акту обстеження житлових умов від 02 березня 2018 року виданого Ревненською сільською радою Бориспільського району Київської області проживає в АДРЕСА_7 (а.с. 103).

За даною адресою, згідно наданих пояснень самого ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_26, ОСОБА_23 проживає також і її чоловік ОСОБА_2. Наведене в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не підлягає доказуванню, оскільки підтвержується та не спростовується самими сторонами.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпусти-мість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідності ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незакон-ними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 156 та ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України визначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Таким чином, ОСОБА_2, до моменту залишення квартири у 2009 році, був членом сім'ї та мав право користування даним жилим приміщенням.

Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Відповідно ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни.

В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Враховуючи покази свідків, допитаних в суді та докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов переконання, що ОСОБА_2 без поважних причин не проживає у спірній квартирі з 2009 року.

Відповідно ч. 2 ст. 71 ЖК України якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців виключно у випадках визначених у ч. 3 цієї статті.

Однак, ОСОБА_2, всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів поважності відсутності у спірній квартирі з 2009 року та доказів на підтвердження обставин, у випадку наявності яких за тимчасово відсутньою особою зберігається право користування житлом. Він в добровільному порядку виїхав з квартири АДРЕСА_1 та не вчинив жодних дій, які б свідчили про його наміри повернутись до цієї оселі для подальшого постійного проживання в ній разом з сім'єю.

В той же час твердження ОСОБА_2 про те, що він періодично навідувався до квартири та зберігає в ній власні речі, не є підставою вважати, що він в цей час проживав в квартирі та не втратив право користування нею.

Крім того, судом встановлено і не спростовано жодної зі сторін, що малолітній ОСОБА_6, який є сином ОСОБА_2, взагалі не проживав у спірній квартирі жодного дня.

Зважаючи на вказане, суд вважає доведеними обставини, зазначені в первісному позові, а відтак наявні підстави для його задоволення.

Щодо вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

На підтвердження обставин перешкоджання ОСОБА_2 в користуванні спірною квартирою сестрою ОСОБА_5 суду надано протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22 лютого 2018 року та висновки Бориспільського ВП ГУ національної поліції в Київській області від 01 та 02 березня 2018 року, в яких зазначено, що після смерті батьків ОСОБА_5 змінила замки від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 та не впускає ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_6 до квартири (а.с. 100-102).

В свою чергу суд звертає увагу на те, що первісний позов ОСОБА_5 подано до суду 29 січня 2018 року, а дії описані вище вчинено ОСОБА_2 вже після отримання позову сестри.

Відповідно абз. 3 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» коли відсутній наймач повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу.

Відтак, суду не надано ОСОБА_2 та його захисником жодних доказів існування перешкод зі сторони ОСОБА_5 в користуванні спірною квартирою до моменту її звернення до суду з первісним позовом, тобто до 29 січня 2018 року.

Допитані ж в суді свідки зазначили про відсутність будь-яких перешкод зі сторони ОСОБА_5 в користуванні та проживанні ОСОБА_2 разом з сином в спірній квартирі, а свідок на стороні ОСОБА_2 - ОСОБА_23 вказав, що зять ОСОБА_2 взагалі не намагався переїхати назад до батьківської квартири та не озвучував таких намірів і не вчиняв відповідних дій.

В той же час ОСОБА_5, яка подала позов в суд, на думку головуючого, виходячи з положень абз. 3 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» мала право не впускати ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_6 до спірної квартири після звернення до суду з позовом, оскільки її добровільна згода на вселення до квартири могла слугувати підставою вважати, що ОСОБА_2 разом з сином не втратили прав користування квартирою.

Наведене вище в сукупності з наявними в матеріалах справи доказами та отриманих судом показів свідків свідчать про відсутність перешкод зі сторони ОСОБА_5 у користуванні та проживанні ОСОБА_2 та ОСОБА_6 спірною квартирою, а відтак у суду відсутні підстави для задоволення вимог за зустрічним позовом.

Відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Судом встановлено, що за звернення до суду з даним позовом ОСОБА_5 сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. наведене підтверджується квитанцією № 29484980 від 29 січня 2018 року (а.с. 1).

Враховуючи наведене з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 5, 12, 76-82, 133, 141, 258-259, 263-265, 353-354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Первісний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2, треті особи : Служба у справах сім'ї та дітей Бориспільської міської ради Київської області, Виконавчий комітет Бориспільської міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_5 виданий 27 серпня 1997 року Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП - НОМЕР_1) та ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_6, який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1) такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме : квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_5 виданий 27 серпня 1997 року Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_7, яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_6 виданий 07 квітня 1997 року Обухівським РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП - НОМЕР_2) сплачений судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, який діє також у інтересах малолітнього сина ОСОБА_6, 2010 року народження, до ОСОБА_5, треті особи : Служба у справах сімї та дітей Бориспільської міської ради Київській області, Виконавчий комітет Бориспільської міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житлом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно пункту 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 22 грудня 2018 року.

Суддя Л.В.Яковлєва