ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4069/18
провадження № 2/753/4108/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Даниленко В.В.

при секретарі Пасько І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Телеканалу «НТН» ТОВ «Телестудія «Служба інформації» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Телеканалу «НТН» ТОВ «Телестудія «Служба інформації» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на телеканалі «НТН» у телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» був показаний сюжет про Республіканське училище фізичної культури, в якому взяла участь ОСОБА_2 . У вказаній передачі відповідачем поширені відомості, що не відповідають дійсності, принижують честь і гідність позивача, ганьблять його ділову репутацію. Поширивши завідомо неправдиву неперевірену інформацію в ефірі про те, що тренер ОСОБА_3 є раніше судимим і при цьому тренує дітей, відповідач принизила позивача, оскільки саме він приймав ОСОБА_3 на роботу, який не мав і не має судимості. Після сюжету на «НТН» з ОСОБА_2 , у телеглядачів склалось помилкове враження, що нібито позивач приймає на роботу раніше судимих осіб, які вподальшому працюють з дітьми. Такі незаконні дії нанесли шкоду, принизили честь і гідність як тренера, спортсмена, керівника.

В своїх позовних вимогах просив зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 , а саме вжиті нею у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_2» від ІНФОРМАЦІЯ_1 на телеканалі «НТН» ТОВ «Телестудія «Служба інформації», наступні висловлювання:

«…А то, что на следущий день берут тренера - уроженца Чечни, выросшего там, и закончила школу - это не аморальный поступок? Второй тренер, которого взяли в училище - ОСОБА_3 , отсидел 7 лет, сейчас работает детским тренером…»

шляхом виступу у найближчому ефірі на телеканалі «НТН» ТОВ «Телестудія «Служба інформації», в якому визнати поширену нею інформацію недостовірною.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а представник позивача - позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників позивача і відповідача та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У ч. 2 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 302 ЦК України.

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Судом встановлено, що згідно контракту № І-185 від 04 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1 є директором Республіканського вищого училища фізичної культур.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Нормами статей 297, 299 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України).

З наведеної норми матеріального права вбачається, що право на звернення з позовом до суду про спростування недостовірної інформації має особа про яку поширено недостовірну інформацію, а не будь-яка особа, яка почула негативну інформацію і їй здалося, що така інформація її стосується.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою, не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, посилається на те, що ОСОБА_2 у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_2» від ІНФОРМАЦІЯ_1 на телеканалі «НТН» ТОВ «Телестудія «Служба інформації» поширила недостовірну інформацію, а саме такі висловлювання:

«…А то, что на следущий день берут тренера - уроженца Чечни, выросшего там, и закончила школу - это не аморальный поступок? Второй тренер, которого взяли в училище - ОСОБА_3, отсидел 7 лет, сейчас работает детским тренером…»

Саме цю інформацію позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує його честь і гідність, та порушує його право на недоторканність ділової репутації.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколів №№2,4,7,11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися свої поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки, воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року закріплює положення про те, що позивач має довести те, що внаслідок поширеної відповідачем інформації було порушено його особисті немайнові права.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши доказі, приходить до висновку, що розповсюджена відповідачем ОСОБА_2 інформація не порушує честь та ділову репутацію позивача ОСОБА_1 , як керівника Республіканського вищого училища фізичної культури, оскільки у висловлюваннях відповідач не називає імені ОСОБА_1, а використовує іменники «тренер», «уродженець Чечні», дієслово «беруть» без іх поєднання з іменем конкретної фізичної або юридичної особи.

Таким чином, судом не встановлено обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому визнати вказані у передачі відомості такими, що не відповідають дійсності, порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача немає підстав.

Крім того, у відповідності до вимог п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. №1 відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходь до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недостовірною інформації, поширеної ОСОБА_2 ; зобов`язання вчинити дії.

Суд також не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з огляду на наступне.

Стаття 23 ЦК України гарантує право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні даного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.23 ЦК України шкода честі, гідності та ділової репутації є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Оскільки, судом не встановлено порушення відповідачем честі, гідності та ділової репутації позивача, таким чином не встановлено вини відповідачів у заподіянні позивачу моральної шкоди.

Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Керуючись ст. 3, 32, 34, 68 Конституції України; ст. 277, 297 ЦК України; ст.64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»; ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до цієї Конвенції; Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Телеканалу «НТН» ТОВ «Телестудія «Служба інформації» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: