21.12.2018 Справа № 363/3179/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2018 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,
за участі секретаря - Палій Л.О.,
представника позивача відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до Вишгородського районного суду із позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона із 22.06.2017 року є власником будинку АДРЕСА_1, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договорами дарування. Попереднім власником зазначеного будинку був її батько ОСОБА_6. Із дозволу батька ОСОБА_6 у будинку проживав та був зареєстрований відповідач. З 01.10.2017 року у будинку відповідач не проживає, інколи приїжджаючи до будинку вчиняє сварки, псує та лає майно в будинку та на подвір'ї, ображає батька. На вимогу позивача, як власника будинку, знятися з реєстрації у належному їй будинку та більше не приїжджати до нього відповідач не реагує, неправомірно вважає, що має проживати в будинку без її дозволу. Відповідач не є членом її сім'ї та прописаний у будинку без її згоди, як власника. Оскільки відповідач чинить перешкоди у користуванні належним їй будинком звернулася до суду та просила усунути перешкоди у здійсненні права користування, розпорядження та володіння будинком, що розташований у АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, а також знати його з реєстраційного обліку у зазначеному будинку. Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення із викладених у позові підстав.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволення, зазначив, що він на законних підставах проживав у спірному будинку, зміна власника не позбавляє його права там проживати. Відповідачу за час проживання ніяким чином ні в чому не заперечував та не перешкоджав. З серпня 2017 року не його постійним місцем проживання. Крім того, у судовому засіданні наголошував на тому, що згідно ст. 405 ЦК України він має право на проживання у будинку.

Вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, є власником житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки площею 0,1046 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договорами дарування від 22.06.2017 року та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.06.2017 року (а.с. 6-9).

З довідки виданої виконавчим комітетом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 23.05.2018 року № 609/02-3323 вбачається, що житловий будинок в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5, в будинку зареєстровані - ОСОБА_6 (батько власника), ОСОБА_7 (матір власника), ОСОБА_4 (племінник власника) (а.с. 10).

З акту від 21.05.2018 року складеного депутатом Димерської селищної ради ОСОБА_8 в присутності сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається, що обстежено житловий будинок по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_5. Під час обстеження встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований за даною адресою, однак в період з 01.10.2017 року по даний час в будинку не проживає (а.с. 11).

З акту від 23.10.2018 року складеного депутатом Димерської селищної ради ОСОБА_8 в присутності сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається, що обстежено житловий будинок по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_5. Під час обстеження встановлено, що в даному будинку зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, але фактично проживає двоє осіб. ОСОБА_4 в період з 01.10.2017 року по даний час в будинку не проживає. Зі слів ОСОБА_6 фактичне місце проживання невідоме (а.с. 12).

У судовому засіданні було встановлено що з серпня 2017 року ОСОБА_4 у житловому будинку по АДРЕСА_1 не проживає.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, на яку неодноразову наголошував відповідач.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Тривалий строк користування відповідачем спірним будинком, враховуючи зміну власника, членами сім'ї якого він не є, не може бути підставою для відмови у захисті прав нового власника на користування житлом на власний розсуд.

Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як убачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, аналізуючи викладені норми, суд вважає за можливе усунути для позивача перешкоди шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 5000, 00 гривень судом зазначається наступне.

З ордеру серії КС № 502851 вбачається, що між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_3, який діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю № 5465/10 було укладено договір про надання правової допомоги від 17.05.2018 року № б/н, згідно умов якого адвокат зобов'язався надавати правову допомогу в усіх судових інстанціях (а.с. 47).

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно акту приймання виконаних робіт від 20.12.2018 року та квитанції до прибуткового касового ордеру вбачається, що адвокату ОСОБА_3 за визначений договором про надання правової допомоги обсяг робіт ОСОБА_5 оплачено гонорар в сумі 5000, 00 грн.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Судовий збір сплачений позивачем у сумі 704 грн. 80 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки згідно п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 71, 72 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 317, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 77, 81, 141, 263-265, 268, 354, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування, розпорядження та володіння будинком, шляхом визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: Київська область, Вишгородський район, смт. Димер, вул. І.Франка, будинок 12 та зняти з реєстраційного обліку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) гривень.

Судовий збір сплачений позивачем у сумі 704 грн. 80 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Повний текст рішення суду складений 28.12.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення, за приписами ч. 1 ст.354 ЦПК України.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (03.10.2017) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивач: ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1).

Відповідач: ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2).

СУДДЯ - І.Ю.КОТЛЯРОВА