№760/7793/16-ц
№2/760/3413/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 р. Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Кушнір С.І.,

при секретарі Беро В.Ю., Гаєвській С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу, 3-я особа Міністерство аграрної політики та продовольства України про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв»язку з затримкою видачі трудової книжки

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу середню заробітну плату у розмірі 812639,40 грн. за весь час вимушеного прогулу з 13 травня 2010 р. до 26 січня 2016 р. у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки. Також просив допустити до негайного виконання рішення про стягнення всієї суми боргу із заробітної плати (середньої заробітної плати) за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що із червня 2002 р. він працював на посаді директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу. Починаючи з серпня 2007 р. на підставі контракту від 27.08.2007 р., реєстраційний номер 4216, погодженого з Кабінетом міністрів України від 03 серпня 2007 р. № 33573/1/1-07, переукладеного між позивачем і Міністром аграрної політики України, та наказу Мінагрополітики від 27 серпня 2007 р. № 183-п «Про призначення ОСОБА_1.» продовжив працювати на посаді директора.

Посилається на те, що наказом Міністерства аграрної політики України від 12 травня 2010 р. № 96-п «Про звільнення ОСОБА_1.», підписаним міністром ОСОБА_6., вказаний вище контракт розірвано і його звільнено з посади на підставі пункту 8 ст. 36 КЗпП України - за невиконання умов контракту, а саме підпункту «л» пункту 26 (невиконання наказів міністра). Згідно з даними трудової книжки його звільнення ніби то відбулося 13 травня 2010 р. (запис № 23). Однак, ні у день видання наказу (12 травня 2010 р.), ні у день звільнення (13 травня 2010 р.) він не працював, тобто його не було на роботі, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2011 р.

Крім того, Апеляційний суд м. Києва рішенням від 05 липня 2011 р. визнав протиправним розірвання контракту і звільнення його з роботи, та ухвалив рішення у справі № 22-ц-2690/8619 про поновлення позивача на посаді директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу.

Шевченківський районний суд м. Києва 14 червня 2013 р. ухвалив рішення у справі № 2610/30118/2012, відповідно до якого зобов'язав Міністерство аграрної політики та продовольства України змінити наказ № 167-п від 23 серпня 2012 р. в частині дати поновлення позивача на посаді директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу, зазначивши дату поновлення - 12 травня 2010 р., тобто з моменту незаконного звільнення. Дане рішення Апеляційним судом м. Києва залишено без змін.

Позивач зазначає, що судові рішення про поновлення його на роботі - на посаді директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу як Міністерством аграрної політики України так і його правонаступником - Міністерством аграрної політики та продовольства України, не виконані, на робоче місце в інституті його фактично не допущено.

Міністр аграрної політики та продовольства України ОСОБА_6 23 серпня 2012 р. видав наказ № 167-п «Про поновлення ОСОБА_1.», згідно з яким ніби то прийнято рішення про поновлення його на посаді директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового розвитку з 23 серпня 2012 р. Проте, з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 серпня 2012 щодо поновлення його на посаді директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу позивача не ознайомлено, йому нічого не було відомо про цей наказ як у день його видання, так і у день видання наказу про звільнення (27 серпня 2012 р.).

Міністр аграрної політики та продовольства України ОСОБА_6 видав наказ № 171-п від 27 серпня 2012 р. «Про звільнення ОСОБА_1.», відповідно до якого позивача звільнено з посади директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу 27 серпня 2012 р. на підставі пункту 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку дії контракту від 27 серпня 2007 р. № 4216. Однак, з наказом № 171-п від 27 серпня 2012 р. ні Міністерство аграрної політики України, ні підпорядкований йому інститут, позивача не ознайомлював, копію наказу йому вручено не було. Більше того, як зазначає позивач, він не міг бути ознайомлений з наказами Міністерства аграрної політики від 23 серпня та від 27 серпня 2012 р. щодо поновлення та подальшого звільнення, хоча б з тієї причини, що він не був допущений на своє робоче місце і не міг виконувати повноваження директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу. Тобто, станом на дату звільнення (27 серпня 2012 р.) він не працював на посаді директора інституту. Таким чином, з моменту незаконного звільнення, згідно з наказом від 12 травня 2010 року, він жодного дня не працював в Українському науково-дослідному інституті продуктивності агропромислового комплексу.

Позивач посилається на те, що трудова книжка видана йому 26 січня 2016 р. інститутом після низьки адвокатських запитів. Затримка видачі трудової книжки відбулася як з вини Міністерства, так і з вини інституту. Таким чином, позивач вважає, що у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки йому відповідно до вимог трудового законодавства гарантовано нарахування та виплата середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 13 травня 2010 р. до 26 січня 2016 р., яку він розрахував наступним чином.

Згідно з довідкою про доходи заробітна плата за березень та квітень 2010 р. становить: березень 2010 р. - 12195,71 грн., квітень 2010 р. - 13163,32 грн.

Кількість робочих днів за березень-квітень 2010 р. складає 44 дні.

Середня (середньоденна) заробітна плата становить: 12195,71 грн.+13163,32 грн./44 робочих дні = 576,34 грн.

Згідно із записами трудової книжки днем звільнення відповідно до наказу від 12 травня 2010 р. № 96-п є 13 травня 2010 р.

Період затримки видачі трудової книжки є 13 травня 2010 р. (дата незаконного звільнення) до 26 січня 2016 р. (дата видачі трудової книжки) становить 1410 робочих днів (2010 - 164 дні; 2011 - 247 днів; 2012 - 248 днів; 2013 - 247 днів; 2014 - 247 днів; 2015 - 246 днів; 2016 - 11 днів).

Середня заробітна плата за час вимушеного прогулу (1410 днів), що підлягає стягненню з відповідача у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки становить: 1410 днів * 576,34 грн. (середньомісячна зар. плата) = 812639,40 грн., які позивач просить стягнути.

Таким чином, враховуючи викладене, позивач вважає, що існують всі підстави для висновку, що з вини Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу допущено порушення трудового законодавства, а саме ст. 47 КЗпП України, у зв'язку з невидачею йому належно оформленої трудової книжки у день звільнення, тому звернувся до суду з позовом за захистом свого порушеного права.

Під час розгляду справи судом, позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу на його користь заробітну плату (середню заробітну плату) у розмірі 785838,07 грн. за весь час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки.

Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог, та просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази.

Представник відповідача Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Надав суду письмові заперечення, відповідно до яких просив позов залишити без задоволення у зв'язку з неможливістю розгляду позову з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Представник третьої особи Міністерства аграрної політики та продовольства України в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Надав суду письмові пояснення.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, пояснення представника відповідача, пояснення представника третьої особи, врахувавши їх доводи, допитавши свідків та вивчивши надані письмові докази у сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що наказом Міністерства аграрної політики України від 27.08.2007 р. №183-П, позивач, ОСОБА_1, був призначений по контракту на посаду директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу строком на п'ять років з 27 серпня 2007 р. до 27 серпня 2012 р.

Наказом Міністерства аграрної політики України від 12.05.2010 р. №96-п розірвано контракт від 27.08.2007 р. № 4216 та звільнено ОСОБА_1 13.05.2010 р. з посади директора Українського науково - дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу за невиконання умов контракту підпункту л) пункту 26 (у разі невиконання наказів Міністра), згідно п.8 статті 36 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2011 р. поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу.

Як вбачається з наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23.08.2012 р. № 167-п, на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2011 р. та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2012 р. ОСОБА_1 поновлено з 23 серпня 2012 р. на посаді директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового розвитку.

23 серпня 2012 р. складено Акт про відмову ознайомитися з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 серпня 2012 р. № 167-п «Про поновлення ОСОБА_1.».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2013 р., зобов'язано Міністерство аграрної політики та продовольства України змінити Наказ № 167-п від 23 серпня 2012 р. в частині дати поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу Міністерства аграрної політики та продовольства України, зазначивши дату поновлення - 12 травня 2010 р.

1 липня 2013 р. Міністерством аграрної політики та продовольства України видано наказ № 119-п «Про внесення змін до наказу від 23.08.2012 року № 167-п», яким внесено зміни до наказу від 23 серпня 2012 року № 167-п «Про поновлення ОСОБА_1.», виклавши його у настпній редакції:

«На виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 5 липня 2011 року та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2013 року поновити 12 травня 2010 року ОСОБА_1 на посаді директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу».

27 серпня 2012 р. Міністерством аграрної політики та продовольства України видано наказ № 171-п «Про звільнення ОСОБА_1.», яким звільнено 27 серпня 2012 р. ОСОБА_1 з посади директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового розвитку у зв'язку з закінченням строку дії контракту від 27.08.2007 реєстраційний № 4216, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Також встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.12.2016 р., позов ОСОБА_1 до Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу, третя особа Міністерство аграрної політики та продовольства України, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено.

Стягнуто з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 травня 2010 року по 05 липня 2011 року в розмірі 162527,88 гривень (сто шістдесят дві тисячі п'ятсот двадцять сім гривень 88 коп.) (з вирахуванням усіх обов'язкових податків, платежів та зборів).

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 12103,14 гривень.

Стягнуто з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу на користь держави судовий збір в розмірі 1625,28 гривень.

Постановою Верховного Суду від 06.06.2018 р., рішення Солом'янського районного суду м. Києва, - залишено без змін.

Крім того, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.04.2017 р., відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства аграрної політики та продовольства України, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання наказів незаконними, визнання звільнення протиправним та поновлення на роботі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Ст. 48 КЗпП України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що трудова книжка була видана позивачу, ОСОБА_1 26 січня 2016 р., що підтверджується Книгою обліку трудових книжок інституту та Актом від 26 січня 2016 р., складеним працівниками інституту.

Відповідно до ч. 4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Обов'язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу, також передбачено п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (із змінами).

Згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

У відповідності до вимог п. 4.1, п. 4.2 Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення, а якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, невиконання власником або уповноваженим ним органом з його вини обов'язку щодо видачі працівникові в день звільнення належно оформленої трудової книжки, передбаченого трудовим законодавством, може бути за доведеності цих обставин, підставою для виплати працівнику середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки.

Матеріалами справи підтверджується факт того, що позивача належним чином не було ознайомлено з наказом від 27 серпня 2012 р. Міністерства аграрної політики та продовольства України № 171-п «Про звільнення ОСОБА_1.», яким звільнено 27 серпня 2012 р. ОСОБА_1 з посади директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового розвитку у зв'язку з закінченням строку дії контракту від 27.08.2007 реєстраційний № 4216, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Як встановлено судом в день звільнення 27.08.2012 року трудова книжка позивачу не видавалася, також не надсилалось поштове повідомлення про необхідність отримання трудової книжки.

Судом також встановлено, що 09 жовтня 2012 р. ОСОБА_1 звертався до Міністерства аграрної політики та продовольства України з проханням поновлення його на посаді, направлення йому завіреної копії наказу від 23.08.2012 р. та виписки з трудової книжки.

Зазначене вище звернення позивача, Міністерством аграрної політики та продовольства України було розглянуто та надано відповідь № 37-25-4-16/19818 від 22.10.2012 р., якою повідомлено, що відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності.

У зв'язку з інформуванням Міністерством аграрної політики та продовольства України ОСОБА_1 про внесення змін до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 серпня 2012 р. № 167-п, позивач звертався до Міністерства аграрної політики та продовольства України листом від 17 липня 2013 р. вх. № 13-1566 від 22.07.2013 р., в якому просив його звільнити та виплатити середній заробіток.

Листом від 04.12.2015 року № 37-31-4-15/19963 Міністерство аграрної політики та продовольства України повідомило адвоката Кушніренка М.В. про те, що у Мінагрополітики України відсутня інформація з приводу неповернення ОСОБА_1 трудової книжки після його звільнення 23.04.2010 р. згідно наказу № 205, адже даного наказу Мінагрополітики не видавало.

Таким чином, відповідач був зобов'язаний в день звільнення позивача, видати йому належним чином оформлену трудову книжку та провести повний розрахунок.

З урахуванням наведених норм закону та встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність вини Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу у затримці видачі трудової книжки ОСОБА_1, що свідчить про порушення трудових прав позивача та є підставою для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої законом.

Представником відповідача не надано суду належних і достовірних доказів в спростування зазначеного.

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що трудова книжка була видана позивачу лише 26.01.2016 р., тобто з порушенням строків, передбачених діючим законодавством, суд вважає, що є всі підстави для задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Згідно п.8 Порядку розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно з довідкою про доходи № 333 від 15 грудня 2010 р. заробітна плата за березень та квітень 2010 р. становить: березень 2010 р. - 12195,71 грн., квітень 2010 р. - 13163,32 грн.

Кількість робочих днів за березень-квітень 2010 р. складає 44 дні.

Середня (середньоденна) заробітна плата становить: 12195,71 грн.+13163,32 грн./44 робочих дні = 576,34 грн.

Так, позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач зазначив, що у 2015 році мали місце доходи від трудової діяльності у Національному науковому центрі «Інститут аграрної економіки» у розмірі 26801,33 грн. У зв'язку з чим, він заявив про зменшення розміру позовних вимог на вказану вище суму та стягнення з відповідача 785838,07 грн. (812639,40 грн. - 26801,33 грн.).

Так, як вбачається з довідки про доходи Національного наукового центру «Інститут аграрної економіки» від 21.02.2017 р. № 11, ОСОБА_1 працював в ННЦ «Інститут аграрної економіки», форма працевлаштування - основне місце роботи, займав посаду головного наукового співробітника, загальна сума доходу за період з 21.04.2015 р. по 31.12.2015 р. - 26810,33 грн.

Згідно із записами трудової книжки днем звільнення позивача відповідно до наказу від 27 серпня 2012 р. № 171-п є 27 серпня 2012 р.

З системного та логічного аналізу положень статті 235 КЗпП України випливає, що відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із невидачею працівникові трудової книжки встановлені задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштуватися.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки з 27.08.2012 р. (день звільнення) по 21.04.2015 р.(день працевлаштування до Національного наукового центру «Інститут аграрної економіки»).

Крім того рішенням Солом"янського районного суду м.Києва від 22.12.2016 року стягнуто з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.05.2010 року по 05.07.2011 року. Позивач просить застосувати подвійне стягнення середнього заробітку за даний період, що є неспівмірним з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

Що стосується суми, що підлягає стягненню, то суд виходить з наступного.

Середня заробітна плата позивача становить 576,34 грн.

Тому, період затримки видачі трудової книжки з 28.08.2012 р. по 20.04.2015 р. становить 665 днів (2012 - 90 днів, 2013 - 251 день, 2014 - 251 день, 2015 - 73 дні).

Таким чином, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки (665 днів), що підлягає стягненню з відповідача становить:

665 днів * 576,34 грн. = 383266,1 грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строків давності, передбачених ст. 233 КЗпП України, пропущення позивачем строку звернення до суду, суд зазначає, що позивачем він не пропущений, оскільки зі змісту частини другої статті 233 КЗпП України, в разі порушення роботодавцем законодавства про працю працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з даним позовом. Крім того, як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин (абзац п'ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

За таких обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір».

Зважаючи на викладене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в порядку ч.6 ст. 141 ЦПК України. Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 3832,66 грн.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 47, 48, 116, 233, 235 КЗпП України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263- 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу, 3-я особа Міністерство аграрної політики та продовольства України про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв»язку з затримкою видачі трудової книжки задовольнити частково.

Стягнути з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв»язку з затримкою видачі трудової книжки з 28.08.2012 року по 20.04.2015 року в сумі 383266,1 грн.

Стягнути з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу () в дохід держави судовий збір в сумі 3832,66 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: Кушнір С.І.