Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

12 листопада 2018 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Ларіонової Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Артюшенко К.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2017 р. позивач звернулась до районного суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача, що є її сином, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власником вказаної квартири, в якій зареєстровані сторони у справі. У продовж останніх трьох років, відповідач не проживає в даній квартирі, його речей та майна в квартирі немає, комунальні послуги останній не сплачує. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням як такий, що не користуються ним понад один рік без поважних причин.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, додавши, що відповідач покинув спірне житло в серпні 2014 р. З цього часу позивачка не підтримує відносин з відповідачем, останній в квартирі з цього часу не з'являвся, , ніхто не чинив йому перешкод в користуванні квартирою, де він може мешкати, їй не відомо. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав письмові заперечення (відзив на позовну заяву), в зв'язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку.

Суд, вислухавши позивача та представника позивача, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 що у Подільському районі м.Києва на підставі договору дарування від 01.11.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В. за реєстром №4289.

З довідки форми № 3, виданої КК "Центр комунального сервісу" від 20.09.2017 р., вбачається, що в спірному житловому приміщенні зареєстровані: позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, власник особового рахунку - з 29.11.2007 р., ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, син позивача та відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, син позивача - з 29.11.2007 р.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст.156 ч.1 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до вимог ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє права членів сім'ї власника права користування займаним приміщенням.

Згідно з актом, складеним житловим органом 12.09.2017 року, який підписаний сусідами сторін у справі - мешканцями квартир НОМЕР_1, НОМЕР_2 відповідач ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі , а також довідками від 05.06.2018 року та 09.11.2018 року , які видані КМ «РЖМ Виноградар» та підписані старшим дільничним та головою КМ «РЖМ Виноградар» про те, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповіднодо ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності позивача є непорушним.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6, яка є сусідкою позивача, проживає у вказаному будину з 1997 року, підтвердила суду той факт, що відповідач не мешкає в квартирі, та вона його ніколи не бачила, перешкод в користуванні відповідачу житлом позивач не чинила, речі і майно відповідача в квартирі відсутні.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7, яка є сусідкою позивача з квартири НОМЕР_1, проживає у вказаному будину з 2015 року, підтвердила суду той факт, що відповідач не мешкає в квартирі, перешкод в користуванні відповідачу житлом позивач не чинила, речі і майно відповідача в квартирі відсутні.

У суду не має підстав стави під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що з серпня 2014 р. відповідач ОСОБА_3, маючи об'єктивну можливість користування, не користується вищевказаним житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як єдиному власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, а тому права позивача підлягають судовому захисту.

Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік, тому згідно ч.2 ст.405 ЦК України він вважається таким, що втратив право на користування цим житлом.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірній квартирі більше року без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

Напідставі викладеного, ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.319, 321, 405 ЦК України, керуючись п.1, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст.4, 77-83, 81, 89, 95, 258, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2.

Заочне рішення може бути переглянуто Подільським районним судом м.Києва за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова