02 січня 2018 року м. Волноваха
Волноваський районний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Мохова Є.І.,
при секретарі судового засідання Бридня О.Л.,
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про розподіл спільного нажитого майна подружжя,
21.10.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом. Посилалась на те, що вона 07 червня 2014 року зареєструвала шлюб із відповідачем. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 13.10.2015 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу у сторін виник спір про поділ сумісного спільно нажитого майна. З час перебування у шлюбі сторони придбали трикімнатну квартиру, яку було зареєстровано на відповідача. Добровільно розподілити майно відповідач не погоджується, усі підтверджуючі документи на квартиру знаходяться у відповідача, добровільно ін. їх не надає. 21.11.2015 року подала до суду доповнення до позову, у якому зазначила, що окрім квартири під час шлюбу з відповідачем сторони придбали сумісно й інше майно, а саме кухонні меблі, двоспальну кровать, матрац двоспальний, витяжку у кухню, бензопилу, шуруповерт, бойлер на кухню, водо накопичувальний бак, бойлер у ванну кімнату, водну станцію, холодильник, пральну машину. Також зазначила, що окрім сумісно придбаного майна відповідач не повертає їй майно, яке належить її бабусі та яке знаходиться у придбаній під час шлюбу квартирі. Тому просить суд визнати за нею право власності на ? частини квартири та виділити у її користування частину сумісно нажитого майна та стягнути з відповідача на її користь грошові витрати, понесені нею під час сплати судового збору.
09.12.2016 року у справі подав зустрічний позов, у якому зазначив, що за час сумісного життя з позивачкою вони дійсно придбали у спільне користування зазначене позивачкою майно та трикімнатну квартиру. Зазначив, що окрім перерахованого позивачкою спільного майна за час шлюбу сторони придбали у спільну власність і інше майно, а саме: планшет, кавомолку, блендер. гардини для кухні та спальні, постільну білизну, посуд, прасувальну дошку, сушарку для одягу, розтер, морозильну камеру, стіл, стільці, тумбочку, телевізор, крісла, мікрохвильову піч. На день подання позову відповідачкою вже було вивезено деяке майно, таке як планшет, гардини, розтер, телевізор, крісла, мікрохвильова піч. Відповідач неодноразово пропонував позивачці розділити майно добровільно, але позивачку ухиляється від добровільного розподілу. Тому просить суд визнати перелічені ним речі сумісним майном подружжя, розподілити між сторонами зазначене майно та стягнути з позивачки на його користь різницю між розподіленим майном а також понесені ним витати по сплаті судового збору.
У судове засідання позивачка не з'явилась
Відповідач у судове засідання не з'явився.
Представник позивачки у судовому засіданні зазначив, що сторони домовилися поділити спільне майно, надав суду приблизний варіант поділу сумісного майна подружжя.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що 07.06.2014 року сторони зареєстрували шлюб. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 13.10.2015 року шлюб між ними було розірвано (а.с.15).
Під час перебування у шлюбі сторони по справі придбали трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 право власності на яку, відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстровано на відповідача ОСОБА_3 ( а.с.12-14).
Також сторонами у сумісне користування було придбано зазначені у позовах речі (а.с.68-71).
Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ).
Згідно із вимогами ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Статтею 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України.
Аналізуючи у сукупності надані та досліджені докази, суд дійшов до висновку, що позивачка ОСОБА_2. надала суду докази того, що вказане у її позові майно є спільною сумісною власністю подружжя і тому сторони по справі мають рівні права на володіння, користування і розпорядження спірним майном.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Також суд вважає що усе майно, яке придбане сторонами підчас сумісного проживання. на момент перебування сторно ми у зареєстрованому шлюбі, має бути поділено порівну.
Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до абз. 1 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).
За таких обставин суд прийшов висновку, що позовні вимоги первісного та зустрічного позовів підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що вимоги за первісним, так і за зустрічним позовами були судом задоволені та задоволені частково, а тому з урахуванням ступеню задоволення вимог сторін, з огляду на принципи пропорційності та справедливості судові витрати, які сторони понесли в зв'язку з розглядом цієї справи, не відшкодовуються за рахунок взаємозаліку.
Керуючись ст.ст. Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 141, 258, 263-265, 280-282, ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 62, 67, 68, 69, 70, 71 СК України, суд -
Позовні вимоги первісного та зустрічного позовів задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_4 та за ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині трикімнатної квартири кожному, розташованої за адресою АДРЕСА_1, водонакопичувальний бак вартістю 600 грн. та водяну станцію вартістю 790 грн. залишити у вказаній квартирі як спільне майно подружжя.
ОСОБА_3 зобов'язати передати ключі від вхідних дверей ОСОБА_2 та у подальшому не чинити їй перешкод в праві користування квартирою.
Визнати кухонні меблі вартістю 2 800 грн., витяжку кухонну вартістю 900 грн.,холодильник «ЛДжі» вартістю 6691 грн., планшет «Леново» вартістю 3 500 грн., блендер «Браун» вартістю 1 200 грн., роутер вартістю 500 грн.; бойлер на кухні вартістю 1 200 грн., пральну машину вартістю 4 700 грн., кровать двоспальну вартістю 3 400 грн., матрац двоспальний вартістю 2 000 грн., бойлер у ванній кімнаті вартістю 1 500 грн., кавомолку «Браун» вартістю 300 грн., гардини для кухні вартістю 500 грн., гардини для спальні вартістю 1 500 грн., постільну білизну вартістю 1 100 грн., посуд вартістю 800 грн., гладильну дошку вартістю 500 грн., сушарку для одягу вартістю 600 грн. - спільним сумісним майном подружжя.
Розділити між сторонами майно у такому порядку: ОСОБА_2 виділити в особисту власність наступне майно: кухонні меблі вартістю 2 800 грн., витяжку кухонну вартістю 900 грн., холодильник «ЛДжі» вартістю 6691 грн., планшет «Леново» вартістю 3 500 грн., блендер «Браун» вартістю 1 200 грн., роутер вартістю 500 грн.,бойлер на кухні вартістю 1 200 грн. Усього майна на суму на суму 16 791 грн.
ОСОБА_3 виділити у особисту власність наступне майно: пральну машину вартістю 4 700 грн., кровать двоспальну вартістю 3 400 грн., матрац двоспальний вартістю 2 000 грн, бойлер у ванній кімнаті вартістю 1 500 грн., кавомолку «Браун» вартістю 300 грн., гардини для кухні вартістю 500 грн., гардини для спальні вартістю 1 500 грн., постільну білизну вартістю 1 100 грн., посуд вартістю 800 грн., гладильну дошку вартістю 500 грн., сушарку для одягу вартістю 600 грн. Усього майна на суму 16 900 грн.
Виключити з сумісно нажитого майна подружжя морозильну камеру вартістю 4 000 грн., шафу для білизни вартістю 700 грн., стіл полірований вартістю 500 грн., 4 стільці вартістю по 300 грн. кожний,
на загальну суму 1200 гривень, тумбочку вартістю 600 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 1 200 грн., крісла 2 шт. по 400 грн всього на суму 800 грн., мікрохвильову піч вартістю 500 грн. Усього майна на суму 8300 гривень, оскільки воно належить ОСОБА_5.
Понесені сторонами судові витрати залишити без розподілу.
Заочне рішення може бути переглянуте Волноваським районним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 02 січня 2018 року

Суддя

Волноваського районного суду

Донецької області Є.І. Мохов