Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 129/2358/13-ц

провадження № 61-35486св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Гайсинрембуд»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 червня 2017 року у складі судді: Шелюховського М. В. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року у складі суддів: Панасюка О. С., Зайцева А. Ю., Міхасішина І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ТОВ «Гайсинрембуд», третя особа - ОСОБА_5, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено.

У лютому 2016 року ОСОБА_5 подав заяву про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2013 року, у якій просив скасувати це рішення суду. Заява мотивована тим, що 27 січня 2016 року під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи йому стало відомо, що на час ухвалення оскаржуваного рішення представник ТОВ «Гайсинрембуд» ОСОБА_6 не мав повноважень на представлення інтересів відповідача.

Ухвалою Іллінецького районного суду м. Вінниці від 27 червня 2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що обставини, на які посилається ОСОБА_5, не є нововиявленими в розумінні пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали), і вони були встановлені та перевірені судом в ході розгляду цивільної справи.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року ухвала Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 червня 2017 року залишена без змін.

Ухвала мотивована тим, що повноваження представника ТОВ «Гайсинрембуд» ОСОБА_6 перевірялись під час відкриття судового засідання, а тому могли і повинні були бути відомі іншим особам, які беруть участь у справі.

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу на ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року, у якій просить скасувати оскаржені рішення і ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що про відсутність у ОСОБА_6 повноважень на представлення інтересів відповідача ТОВ «Гайсинрембуд» не було відомо ОСОБА_5 на час розгляду справи, а тому є нововиявленою обставиною.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

У січні 2018 року від ТОВ «Гайсинрембуд» надіслало заперечення на касаційну скаргу, в яких просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані відсутністю нововиявлених обставин.

У лютому 2018 року від ОСОБА_4 надіслала відзив на касаційну скаргу, який мотивований незаконністю оскаржених рішень.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК (у редакції, чинній на момент постановлення оскаржених ухвал) свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Суди встановили, що повноваження представника ТОВ «Гайсинрембуд» ОСОБА_6 були перевірені судом, що підтверджується журналом судового засідання (т. 1, а. с. 110), а тому могли і повинні були бути відомі іншим особам, які беруть участь у справі.

Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_5у своїй заяві про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2013 року, не є нововиявленими, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно залишив без задоволення заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені ухвали постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені ухвали без змін.

Оскільки оскаржені ухвали залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель