Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 691/1211/15-ц

провадження № 61-26331св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонере товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року у складі судді Черненка В. О. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Сіренка Ю. В., Гончар Н. І.,

Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен банк аваль») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного 26 серпня

2008 року договору № 354411/3706/0266-8 ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 20 000,00 доларів США строком до 25 серпня 2019 року зі сплатою 13,85 % річних.

Відповідач належним чином договір не виконував, а саме: не здійснював щомісячну сплату кредиту та відсотків, що станом на 28 вересня 2015 року склало 13 420,30 доларів США, що еквівалентно 290 093,08 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 12 151,51 доларів США, з яких -

1 466,53 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, що еквівалентно 262 666,93 грн та заборгованість по сплаті відсотків -

1 268,79 доларів США, що еквівалентно 27 426,15 грн.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило суд стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у сумі 13 420,30 доларів США, що еквівалентно 290 093,08 грн та судові витрати у розмірі 4 351,40 грн.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 26 серпня 2008 року

№ 354411/3706/0266-8 у розмірі 13 415,69 доларів США, що в національній валюті України за курсом НБУ, на час ухвалення рішення, становить - 348 673,78 грн, з яких: 12 151,51 доларів США, що в національній валюті України за курсом НБУ, на час ухвалення рішення, становить 315 817,75 грн - заборгованість за кредитом; 1 264,18 доларів США, що в національній валюті України за курсом НБУ, на час ухвалення рішення, становить 32 856,04 грн - заборгованість по сплаті відсотків.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати у сумі 4 231,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_5 був належним чином ознайомлений з умовами надання кредиту, порядком повернення отриманих коштів та сплати інших платежів, передбачених умовами договору і свідомо уклав кредитний договір, умови якого виконував протягом більше шести років та, в подальшому, в зв'язку погіршенням матеріального стану та зростання курсу долара (згідно його заяви), таку можливість втратив. Враховуючи розрахунок заборгованості, наданий Банком та висновки експерта, суд стягнув, заявлений позивачем, розмір заборгованості за кредитом та належним чином підтверджену письмовими доказами, заборгованість по процентах.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 відхилено.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

01 вересня 2017 року ОСОБА_5 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 серпня 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано суду оригіналу заяви на видачу готівки, що є єдиним допустим доказом отримання іноземної валюти позичальником. Проте, судом в порушення норм процесуального права, безпідставно прийняв до уваги копію заяви на видачу готівки.

Судами попередніх інстанцій не взято до уваги те, що банк не виконав вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а також вимог частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

06 листопада 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» через засоби поштового зв'язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 серпня 2008 року між ОСОБА_8 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір

№ 354411/3706/0266-8, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 20 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 25 серпня 2019 року зі сплатою 13,85 % річних.

Відповідач належним чином договір не виконував, а саме: не здійснював щомісячну сплату кредиту та відсотків, у зв'язку із чим станом на 28 вересня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 13 420,30 доларів США, що еквівалентно 290 093,08 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За умовами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів встановили, що ОСОБА_5, підписавши кредитний договір, ознайомився та дав згоду по всіх істотним умовам договору, отримав кошти за вказаним договором та тривалий час виконував його, тобто не оспорював порушення порядку надання інформації про умови отримання кредиту. Суди дійшли правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки в порушення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 26 серпня 2008 року № 354411/3706/0266-8 позичальник не виконував взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Доводи заявника про те, що позивачем не надано суду оригіналу заяви на видачу готівки, що є єдиним допустим доказом отримання іноземної валюти позичальником, а суд в порушення норм процесуального права, безпідставно прийняв до уваги копію заяви на видачу готівки, є безпідставними з огляду на вищезазначене. Крім того, відповідачем не доведено протилежного.

Також є безпідставними доводи заявника про те, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги те, що банк не виконав вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а також вимог частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ОСОБА_5, підписавши кредитний договір, ознайомився та дав згоду по всіх істотним умовам договору, отримав кошти за вказаним договором та тривалий час виконував його умови, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до оцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від

15 серпня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішення відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2017 року зупинено виконання рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 серпня

2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська