Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 2-1180/08 Головуючий у 1-й інстанції Смолка І.О.
Номер провадження 22-ц/778/170/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2008 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» (далі ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»)звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

У позовній заяві позивач зазначав, що 09.02.2007 року між позивачем та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 014/17-16/677111, на підставі якого ОСОБА_5 отримав у сумі 381275 грн. під 13,50 % річних. Кредит надавався на строк до 08.02.2027 року.

В забезпечення повернення кредитних коштів позивачем укладено договір поруки № 014/17-16/6771-11/1 від 09.02.2007 року із ОСОБА_3

Однак ОСОБА_5 належним чином свої обов'язки за кредитним договором не виконував, несвоєчасно та не в повному обсязі погашав кредит та відсотки за користування кредитом.

Заборгованість станом на 22.02.2008 року складала 463201,42 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 378182,02 грн., відсотки за користування кредитом - 42803,29 грн., пеня за кредитом - 11779,63 грн., пеня за відсотками - 6027,03 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість у сумі 91723,06 доларів США, у гривневому еквіваленті - 463201,42 грн. та витрати на державне мито у сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 30 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2008 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість у сумі 463201,42 грн., судовий збір у сумі 1700 грн. і 30 грн. за інформаційно-технічне забезпечення слухання справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2017 року заяву ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» відмовити у повному обсязі.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 відкрито 13 липня 2017 року.

Справа до розгляду призначалася апеляційним судом неодноразово, проте, відкладалася із за неявки відповідачів та їх представника, оскільки вони не отримували судові повістки про виклик до суду.

В судове засідання призначене на 02.08.2018 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 не з'явилися. Судові повістки направлялися останнім за зареєстрованим місцем їх проживання, а саме, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та за вказаною адресою в апеляційній скарзі: АДРЕСА_2 проте, вони повернулися до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання ( а.с. 46-47, а.с. 37-38 т. 2). ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 ( а.с. 40-41, а.с. 43-44 т. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, проте, зловживаючи своїми процесуальними правами, до апеляційного суду не з'являється.

За наведених обставин та беручи до уваги положення ч. 3 ст. 13 ЦПК України, що учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, колегія суддів приходить до висновку про можливість розглядати справу за відсутності відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 09 лютого 2007 року між Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 був укладений Кредитний договір № 014/17-16/6771-11 на підставі якого позивач надає відповідачу кредит в сумі 75500,00 доларів США, гривневий еквівалент 381275,00 грн. 00 коп. під 13,50% річних, на строк до 08.02.2027р. (а.с. 6-11).

Відповідно до п. 3.1. Кредитного договору позивач надає відповідачу кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування та п. 3.6. кредитного договору, кредит, наданий позивачем, забезпечується всім належним відповідачу майном, коштами та активами, що належать йому на праві власності, незважаючи на терміни коли і як вони були придбані, і на які може бути звернене стягнення в порядку, передбаченому діючим законодавством України.

В забезпечення повернення кредитних коштів позивачем було укладено Договір поруки № 014/17-16/6771-11/1 від 09 лютого 2007 року з ОСОБА_3, за умовами якого поручитель бере на себе зобов'язання відповідати по зобов'язанням боржника в повному обсязі цих зобов'язань (а.с. 16).

Згідно п. 1.3. Кредитного договору відповідач сплачує кредит щомісячно згідно Графіку погашення кредиту.

Згідно п. 5.1. Кредитного договору відповідач зобов'язаний до 15 числа кожного місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашати кредит згідно п.1.3. Кредитного договору.

Відповідно до п. 6.5. Кредитного договору, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання умов Кредитного договору. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за кредитним договором, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.

Також на підставі п. 5.5. Кредитного договору позичальник зобов'язаний достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов Кредитного договору або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Кошти мають бути повернені протягом 30 банківських днів з моменту надіслання Позивачем на адресу позичальника було направлено відповідного листа - повідомлення.

Заборгованість позичальника перед Позивачем за Кредитним договором станом на 22.02.2008 року, відповідно до розрахунку становить 83363,43 доларів США, гривневий еквівалент 420985,33 грн., з них: заборгованість за кредитом 74887,53 доларів США (гривневий еквівалент) 378182,02 грн.); відсотки за користування кредитом 8475,90 долара США (гривневий еквівалент 42803,29 грн.).

Згідно п. 10.1. Кредитного договору, за порушення строків повернення заборгованості, процентів за користування кредитом, передбачених положеннями Кредитного договору, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Таким чином пеня становить 8359,63 доларів США, гривневий еквівалент 42216,11 грн., в тому числі: пеня за кредитом - 2332,60 доларів США (гривневий еквівалент 11779,63 грн.); пеня за відсотками - 6027,03 доларів США (гривневий еквівалент 30436,48 грн.).

17.10.2007 року за вих. №. 12-13/01-02/265 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 була надіслана вимога про повернення заборгованості за кредитом, в якій було повідомлено про суму заборгованості за кредитом та попереджено про можливість прийняття примусових заходів стягнення заборгованості, в разі несплати боргу протягом встановленого строку (а.с. 23).

За змістом пунктів 2.1, 3.1 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник та є солідарними боржниками.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За положеннями ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_5 умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та п. 6.5 умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши їм письмову вимогу від 17.10.2007 року ( а.с. 23) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та комісії, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя - протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року (справа № 6-990цс ).

Задовольняючи позовні вимоги банку і стягуючи з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3, солідарно 463201,42 грн., суд першої інстанції правильно виходив із зазначених вимог закону і того, що відповідачем ОСОБА_5, не виконуються зобов'язання за кредитним договором.

Суд обґрунтовано стягнув з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 22.02.2008 року, яка склала: заборгованість за кредитом 74887,53 доларів США (гривневий еквівалент) 378182,02 грн.); відсотки за користування кредитом 8475,90 долара США (гривневий еквівалент 42803,29 грн.), пеня за кредитом - 2332,60 доларів США (гривневий еквівалент 11779,63 грн.); пеня за відсотками - 6027,03 доларів США (гривневий еквівалент 30436,48 грн.). Загальна сума заборгованості на 22.02.2008 року становить 463201,42 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховані положення законодавства щодо нарахування пені та не застосована спеціальна позовна давність щодо стягнення пені та те, що у зв'язку з неналежним повідомленням ОСОБА_3 про слухання справи, вона не змогла скористатись своїм правом та подати до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності, є безпідставними з огляду на наступне.

В силу вимог ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовуються судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_3 отримала судову повістку про виклик в судове засідання призначене на 26.06.2008 року (а.с. 43), проте в судове засідання 26.06.2008 року не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не направила.

Таким чином, ОСОБА_3 належним чином була повідомлена про слухання справи та свідомо не скористалась своїм правом, передбаченим ст. 267 ЦПК України, на подання заяви про застосування строку позовної давності.

Крім того, встановлено, що Банк надіслав ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вимогу від 17.10.2007 року про повне дострокове погашення кредиту (а.с. 23).

З вищезазначеним позовом Банк звернувся до суду 25.03.2008 року (а.с. 3), тобто з дотриманням 6-місячного строку з 17.10.2007 року, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати поруку припиненою у цій справі на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Оскільки, договір поруки був чинним на час розгляду цієї справи судом першої інстанції, Банк мав право на солідарне стягнення у тому числі з ОСОБА_3 вищезазначеної заборгованості за кредитним договором за рішенням суду у цій справі.

Підстави для зменшення судом першої інстанції розміру нарахованої Банком у цій справі пені на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України (розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення) чи на підставі ст. 616 ЦК України (правові наслідки порушення зобов'язання з вини кредитора) були відсутні.

Судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин судом визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені і застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2008 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.08. 2018 р.

Головуючий

Судді: