Номер провадження: 22-ц/785/5061/18
Номер справи місцевого суду: 500/4485/17
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2018 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.,

Суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

За участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору Служба у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області, Ізмаїльський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання усиновлення недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2018 року,-

встановила:

16 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору Служба у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області, Ізмаїльський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання усиновлення недійсним.

Посилаючись на те, що 24.10.2014 р. він уклав шлюб із відповідачкою, у якої від першого шлюбу є дитина - син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і якого він 17.06.2015 р. всиновив. При цьому, після укладення шлюбу із відповідачем, остання поселилась за його місцем проживання, але дитина продовжувала проживати у її батьків. До усиновлення відповідачка неодноразово пропонувала йому всиновити її сина, мотивуючи тим, що у дитини має бути батько. Вважає, що його - позивача, було використано відповідачем при оформленні усиновлення дитини, оскільки відповідач не мала намір продовжувати із ним шлюбні відносини. Про останнє свідчить те, що 09.09.2016 р. вона подала до суду позовні заяви про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 15 000 грн., крім того, при черговій сварці відповідач заявила, що не мала наміру з ним проживати, а ініціювала усиновлення її сина, оскільки її дитина повинна бути забезпеченою, а від батька дитини вона не могла отримати аліменти, оскільки він виїхав до Румунії. Вважає, що фактично відповідач використала його як того, хто заробляє гроші, які витрачались на неї та її сина. Дитина фактично постійно проживала із батьками відповідачки та його, як батька, не знає. Коли він повертався з закордонних рейсів, відповідачка без дитини приїжджала до нього, проживала деякий час із ним, а коли отримувала зароблені ним гроші, починала сварку та виїжджала до своїх батьків. Він мав надію, що після придбання свого житла, вони налагодять відносини, для чого заробляв гроші і інвестував у будівництво житла, проте, сімейні відносини налагодити не вдалось.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору Служба у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області, Ізмаїльський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання усиновлення недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, у якійпосилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольнити його позовні вимоги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, що з'явилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

У відповідності до вимог частини другої ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у позові, районний суд виходив з того, що на момент усиновлення дитини позивачем відповідачка - мати дитини не мала наміру припиняти з позивачем шлюбні відносини.

Однак погодитись з такими висновками районного суду не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 24 жовтня 2014 року уклали шлюб.

17 червня 2015 року ОСОБА_2 усиновив сина дружини - ОСОБА_4, народження ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку з чим в актовий запис про народження дитини були внесені зміни. Прізвище дитини вказано ІНФОРМАЦІЯ_2, по-батькові ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком дитини вказано ОСОБА_2, на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 17 червня 2015 року.

З моменту укладення шлюбу (24.10.2014) до подачі заяви про усиновлення (02.05.2015) пройшло 6 місяців , з яких майже 5 місяців позивач був в рейсі ( з 27.10.14 по 14.03.15).

9 вересня 2016 року відповідачка звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 22 березня 2017 року цей позов задоволено. Шлюб розірвано.

Відповідно до ст. 207 Сімейного кодексу України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 СК України. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Виходячи з того, що усиновлення - це юридичний акт, воно, як і будь-який інший подібний акт, що не досягає поставленої мети, може визнаватися недійсним і скасовуватися. Звідси підставами припинення усиновлення є визнання усиновлення недійсним і скасування усиновлення. Відповідно до ч. 5 ст.236 СК України якщо одним із подружжя усиновлена дитина другого з подружжя, усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що на момент усиновлення другий із подружжя не мав наміру продовжувати з ним шлюбні відносини.

Судом встановлено, що як до так і після реєстрації шлюбу та проведення усиновлення дитина разом з усиновлювачем не проживала. Як вбачається із довідки з місця проживання, дитина була зареєстрована і фактично проживала у с. Броска Ізмаїльського району Одеської області разом з бабусею і дідусем - батьками відповідачки.

У той час як позивач був зареєстрований і фактично проживав у АДРЕСА_1.

При поверненні із закордонних рейсів позивач проживав за місцем своєї реєстрації. Там же разом з ним знаходилась і відповідачка. Однак у його квартирі вона проживала тільки під час перебування його у відпустці і завжди без дитини. Таким чином у позивача не було реальної можливості спілкуватися з усиновленою дитиною і приймати участь у її вихованні.

За рішенням суду усиновлення може бути визнане недійсним й тоді, коли одним із подружжя усиновлена дитина другого з подружжя. Але це можливо лише у тих випадках, коли суд, розглядаючи справу за позовом про визнання усиновлення недійсним, встановить, що на момент усиновлення дитини той з подружжя, хто є її батьком, матір'ю, не мав наміру продовжувати з усиновлювачем шлюбних відносин. Закріплення у законі такого правила пояснюється насамперед тим, що усиновлення спрямоване на забезпечення усиновленій дитині повноцінного сімейного виховання. Якщо ж той з подружжя, дитина якого усиновлена, на момент усиновлення не мав наміру продовжувати шлюбні відносини з усиновлювачем, мету усиновлення навряд чи можна вважати досягнутою.

Із встановленого судом вбачається, що відповідачка - мати дитини не мала наміру продовжувати з позивачем шлюбні відносини та забезпечувати усиновленій дитині повноцінне сімейне виховання.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачка неодноразово висловлювала своє небажання продовжувати шлюбні відносини із позивачем у приватних бесідах та підкреслювала, що усиновлення дитини здійснила для того, аби дитина отримувала від усиновлювача матеріальне забезпечення, оскільки позивач має можливість його надавати.

Про відсутність наміру відповідачки взагалі створювати сім'ю з позивачем і тим більше продовжувати з ним шлюбні стосунки, свідчать її дії. Зокрема вона не сприяла спілкуванню усиновленої дитини з усиновлювачем з метою забезпечення повноцінного сімейного виховання усиновленої дитини, саме вона у вересні 2016 року ініціювала розірвання шлюбу і в позовній заяві вказала, що на момент подачі позову шлюбні стосунки між нею та чоловіком фактично припинені.

Загалом шлюб позивача і відповідачки проіснував 22 місяці, з яких шість позивач перебував у закордонному плаванні.

Отже посилання відповідачки на те, що вона мала намір на момент усиновлення її дитини позивачем продовжувати шлюбні стосунки з останнім, не узгоджуються з її фактичними намірами і жодним чином не свідчать про намагання створити з позивачем сім'ю та забезпечити повноцінне сімейне виховання усиновленої дитини.

Не можуть служити підтвердженням наміру відповідачки продовжувати шлюбні стосунки з позивачем фотографії, приєднані до матеріалів справи (а.с.80-95), оскільки вони датовані 6 січня 2018 року, а за твердженнями самої відповідачки, вона припинила з позивачем шлюбні стосунки ще до вересня 2016 року і з того часу спільно з ним не проживала і навіть з ним не спілкувалась.

За встановлених обставин у суду першої інстанції не було підстав для висновку про наявність наміру відповідачки на момент усиновлення дитини продовжувати шлюбні стосунки з позивачем.

У зв'язку з викладеним, апеляційну скаргу ОСОБА_2слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і винести у справі постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору Служба у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області, Ізмаїльський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання усиновлення недійсним задовольнити.

Керуючись: ст.ст. 374, ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів ,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2018 року - скасувати і прийняти у справі постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору Служба у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області, Ізмаїльський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання усиновлення недійсним задовольнити.

Усиновлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (після усиновлення ІНФОРМАЦІЯ_2), яке було здійснене на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 червня 2015 року визнати недійсним.

Внести зміни до актового запису № 899 виданого 07 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про народження ОСОБА_4.

Виключити з актового запису прізвище дитини «ІНФОРМАЦІЯ_2» та по-батькові «ІНФОРМАЦІЯ_2» і дані про батька «ОСОБА_2».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 06 серпня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра

Л.А. Гірняк