ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 750/12927/14

провадження № 61-9201св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ватес», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріел Ко»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Людмила Анатоліївна,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2015 року, ухвалене у складі судді Логвіної Т. В., та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 9 березня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Шевченка В. М., Скрипки А. А., Тагієва С. Р.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватес» (далі - ТОВ «Ватес»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріел Ко» (далі - ТОВ «Ріел Ко»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л. А., про визнання договору дольової участі інвестиційним, визнання прав інвестора за договором, визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині та переведення прав покупця на частину незавершеного будівництва.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 12 грудня 2007 року між ним та ТОВ «Ватес» укладено договір дольової участі у будівництві офісно-готельного центру № 2, на виконання якого 21 грудня 2007 року ним інвестовано 523 836,50 грн, що за курсом Національного банку України становило 103 730 доларів США. Однак його майнові права порушені відповідачами, оскільки спочатку будівництво центру було зупинено, а в подальшому, без його відома та згоди, 25 травня 2012 року ТОВ «Ватес» продало ТОВ «Ріел Ко» об'єкт інвестування у вигляді 99/100 частини незавершеного будівництва центру, зазначеного на плані літ. «А-1», загальною площею 378,3 кв.м, готовністю 37 процентів, що розташоване по АДРЕСА_1.

Вказував, що внаслідок укладення вказаного договору купівлі-продажу його майнові права порушені, оскільки об'єкт інвестування передано іншій особі без його згоди.

За таких обставин просив визнати договір дольової участі у будівництві офісно-готельного центру від 12 грудня 2007 року № 2, укладений між ним та ТОВ «Ватес», інвестиційним договором і визнати за ним права інвестора будівництва готельно-офісного комплексу на орендованій земельній ділянці на перехресті вулиць Київської та П'ятницької в місті Чернігові, який будується згідно з декларацією про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області 22 червня 2012 року за № ЧГ 7, на підставі договору дольової участі у будівництві офісно-готельного центру від 12 грудня 2007 року № 2, укладеного між ним та ТОВ «Ватес».

Просив визнати недійсними пункти 1.1 та 3.1 (в частині переходу до ТОВ «Ріел Ко» права власності на 99/100 частини об'єкта незавершеного будівництва, означеного на плані літ. «А-1», загальною площею 378,3 кв. м, готовність якого становить 37 процентів, що розташований по АДРЕСА_1), та пункти 1.2 і 5.2 (в частині відсутності майнових прав у третіх осіб щодо вказаного майна) договору купівлі-продажу частини нерухомого майна від 25 травня 2012 року, укладеного між ТОВ «Ватес» та ТОВ «Ріел Ко», посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л. А. та зареєстрованого за № 659, зі змінами та доповненнями, внесеними договором про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу частини нерухомого майна від 28 травня 2012 року, посвідченого тим же нотаріусом.

Крім цього просив, визнати за ним права покупця на 24/100 частини об'єкта незавершеного будівництва, означеного на плані літ. «А-1», загальною площею 378,3 кв.м, готовність якого становить 37 процентів, що розташований по АДРЕСА_1, на орендованій земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_1, згідно з договором купівлі-продажу частини нерухомого майна від 25 травня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л. А. та зареєстрованого за № 659.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що за своїм змістом договір дольової участі у будівництві офісно-готельного центру, укладений 12 грудня 2007 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Ватес», не відповідає вимогам Закону України «Про інвестиційну діяльність» і вимогам Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла і операціях з нерухомістю».

Сторонами не було затверджено інвестиційного проекту, проектної (інвестиційної) пропозиції, тому даний договір не може розглядатися як інвестиційний договір, у зв'язку з чим позов про визнання договору дольової участі інвестиційним договором та визнання за позивачем права інвестора будівництва готельно-офісного комплексу є необґрунтованим.

Справа переглядалась апеляційним судом неодноразово.

Так, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 23 грудня 2015 року погодився з рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 11 серпня 2015 року, який залишив без змін рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2015 року в частині відмови у визнанні договору дольової участі інвестиційним договором та у визнанні за позивачем прав інвестора.

Останньою ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 9 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нерухомого майна та переведення прав покупця на частину незавершеного будівництва і визнання права власності на нього залишено без змін з посиланням на його законність та обґрунтованість.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Ватес», використавши його кошти за договором дольової участі, не мало право на відчуження об'єкта інвестиції без його відома та дозволу, оскільки на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу частини нерухомого майна у нього вже виникли у відповідній частині права на об'єкт незавершеного будівництва.

Вказує, що суди дійшли помилкових висновків про те, що договір дольової участі у будівництві офісно-готельного центру не можна вважати інвестиційним договором у зв'язку з тим, що сторонами не затверджено інвестиційного проекта та проектної (інвестиційної) пропозиції, оскільки Законом України «Про інвестиційну діяльність» не передбачено обов'язкового затвердження вказаних документів між приватними особами.

Апеляційним судом, на його думку, зроблено безпідставний висновок про те, що право власності заявника на грошові кошти, сплачені за договором дольової участі у будівництві офісно-готельного комплексу, захищено шляхом їх стягнення з ТОВ «Ватес» на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 січня 2013 року, оскільки ТОВ «Ватес» перебуває у стадії ліквідації, а ліквідаційної маси товариства недостатньо для задоволення вимог кредиторів четвертої черги, в якій перебуває заявник.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього ж суду від 29 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що відповідно до умов договору дольової участі у будівництві офісно-готельного центру від 12 грудня 2007 року № 2, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Ватес», позивач брав участь у будівництві офісно-готельного центру, що знаходиться за тимчасовою будівельною адресою на перехресті вулиць Київська-П'ятницька в місті Чернігові, шляхом фінансування будівництва офісного приміщення № 401 загальною проектною площею 90,2 кв.м, розташованого на четвертому поверсі. Умовами договору дольової участі на позивача покладені обов'язки щодо сплати внесків у фінансування будівництва відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до договору дольової участі; строк сплати першого пайового внеску в сумі 523 836,50 грн, що еквівалентно 103 730 доларів США, визначено до 27 грудня 2007 року, другого пайового внеску в сумі 261 918,25 грн, що еквівалентно 51 865 доларів США, - до 19 грудня 2008 року, третього пайового внеску в сумі 261 918,25 грн, що еквівалентно 51 865 доларів США, - до 30 листопада 2009 року.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 вніс перший внесок у сумі 523 836,50 грн, що еквівалентно 103 730 доларів США, та у подальшому внесків не здійснював у зв'язку з невиконанням ТОВ «Ватес» умов договору.

25 травня 2012 року між ТОВ «Ватес» та ТОВ «Ріел Ко» укладено договір купівлі-продажу частини нерухомого майна за реєстраційним № 659, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л. А., відповідно до умов якого ТОВ «Ватес» як продавець передав у власність ТОВ «Ріел Ко» як покупця нерухоме майно, а саме 99/100 частки об'єкта незвершеного будівництва, позначеного на плані літерою «А-1», загальною площею 378,3 кв.м, готовність якого становить 37 процентів, що розташований по АДРЕСА_1. Частка нерухомого майна, що становила предмет договору купівлі-продажу, розташована на земельній ділянці площею 0,2564 га, наданій ТОВ «Ватес» в оренду на підставі рішення Чернігівської міської ради від 24 червня 2010 року та договору оренди земельної ділянки від 21 серпня 2010 року № 3780.

Відповідно до п. 3.1 договору купівлі-продажу від 25 травня 2012 року право власності до покупця за договором переходить з моменту зарахування грошових коштів на банківський рахунок продавця.

Судами встановлено, що грошові кошти в сумі 3 420 000 грн як оплата за договором купівлі-продажу перераховані на банківський рахунок ТОВ «Ватес» в повному обсязі. За фактом завершення розрахунків представниками сторін договору купівлі-продажу 19 травня 2012 року підписано акт приймання-передачі до вказаного договору.

Також суди встановили, що підставою укладення договору купівлі-продажу була наявність у ТОВ «Ватес» права користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт нерухомості, набутого ТОВ «Ріел Ко» згідно з договором оренди земельної ділянки від 29 жовтня 2012 року № 4073, який зареєстрований в управлінні Держкомзему у м. Чернігові 20 листопада 2012 року за № 01079.

Відповідно до частини першої статті 3 Цивільного-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 4 ЦПК України в тій же редакції Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних справ та інтересів міститься в статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором.

Відповідно до статей 526, 527, 530-532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Разом з тим статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України, у постановах: від 5 лютого 2014 року у справі № 6-131цс13, від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15. Підстав для відступлення від цієї правової позиції немає.

Таким чином, встановивши, що позивач за договором дольової участі у будівництві офісно-готельного центру, який повністю не виконав, отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на спірне нерухоме майно, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивач право власності на вказане майно як на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, так і на час звернення до суду з цим позовом, в установленому законом порядку не набув. Тому ТОВ «Ватес» як власник незавершеного будівництва правомірно за договором купівлі-продажу, посвідченим 25 травня 2012 року, продав ТОВ «Ріел Ко» частину нерухомого майна, що не обтяжена, і право на яку треті особи не мали, в тому числі і позивач.

Апеляційний суд, правильно застосувавши норми статей 331, 392, 316, 317, 203 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу, переведення права покупця на частину незавершеного будівництва.

Доводи касаційної скарги щодо позовних вимог про визнання договору дольової участі у будівництві офісно-готельного центру інвестиційним договором та визнання за ним права інвестора касаційний суд не перевіряє, оскільки позовні вимоги в цій частині вирішені рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2015 року, яке у цій частині залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 грудня 2015 року.

Посилання заявника в касаційній скарзі на необґрунтований висновок апеляційного суду про те, що його право власності на грошові кошти, сплачені за договором дольової участі у будівництві офісно-готельного комплексу, захищено шляхом їх стягнення з ТОВ «Ватес» на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 січня 2013 року, не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення апеляційного суду по суті спору.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору у частині, що переглядається, та не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів і встановлення на їх підставі нових обставин, що відповідно до статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень касаційного суду під час касаційного перегляду справи.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 9 березня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нерухомого майна, переведення прав покупця на частину незавершеного будівництва і визнання права власності залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик