ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 127/23964/16-ц

провадження № 61-14956св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі за первісним позовом: - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

позивачі за зустрічними позовами: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», подану представником - адвокатом Чернихом Олександром Сергійовичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2017 року, ухвалене у складі судді Бар`як А. С., та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 27 червня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Ковальчука О. В., Медяного В. М., Якименко М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

(далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 24 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит на суму 36 400 доларів США зі сплатою 14% річних з кінцевим строком повернення 23 червня 2033 року.

24 червня 2008 року у забезпечення виконання цих зобов`язань між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , а також між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладені окремі договори поруки.

ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 8 листопада 2016 року становить 33 047,79 доларів США, з яких: 27 905,23 доларів США заборгованість за кредитом, 5 142,56 доларів США заборгованість за процентами, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 41 455 грн 86 коп (19 671 грн 23 коп - за кредитом, 21 784 грн 63 коп - за процентами).

Посилаючись на вказані обставини, банк просив стягнути суму заборгованості, що утворилась, із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у солідарному порядку.

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим, мотивуючи позовні вимоги тим, що 31 березня 2009 року між «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 2 до вказаного кредитного договору, якою внесені зміни до графіку погашення кредиту, що призвело до збільшення обсягу зобов`язань позичальника зі сплати щомісячних платежів за тілом кредиту з 121,34 доларів США до 260,68 доларів США, та до збільшення загального розміру процентів за користування кредитом. Внаслідок внесення таких змін до кредитного договору відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя, на що він, як це було передбачено умовами договору поруки, згоди не надавав, тому просив визнати поруку припиненою.

З аналогічним позовом про визнання поруки припиненою звернулась ОСОБА_3 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено в частині вимог до ОСОБА_1 .Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 8 листопада 2016 року, в тому числі: заборгованість за кредитом у сумі 27 905,23 доларів США; заборгованість за процентами у сумі 5 142,56 доларів США; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 41 455 грн. 86 коп.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та відмову у задоволенні вимог до поручителів за вказаними договорами поруки, оскільки змінами, внесеними додатковою угодою № 2 до кредитного договору, укладеною без відома поручителів, збільшено обсяг відповідальності поручителів без їх згоди, що відповідно до вимог частини першої статті 559 ЦК України має наслідком припинення поруки. Оскільки у задоволенні позову кредитора до поручителів відмовлено саме з підстав припинення поруки на підставі статті 559 ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовів про визнання поруки припиненою.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 27 червня 2017 рокурішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, вважаючи їх законними та обґрунтованими.

У липні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» в особі представника - адвоката Черниха О. С. звернувся із касаційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 27 червня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати їх у частині відмови у задоволенні позовних вимог банка до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заявник вказує, що умови договорів поруки про згоду поручителів на будь-які зміни кредитного договору не означають, що така згода має бути надана і на укладення додаткових угод, якими не внесені зміни до кредитного договору, а лише використано суб`єктивне право кредитора за зміну правовідношення між сторонами кредитного договору щодо умов повернення кредиту.

Вважає, що збільшення обсягу відповідальності поручителів не відбулось, оскільки загальна сума кредиту та процентна ставка не змінювалась, а змінився лише графік погашення кредиту.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та ухвалою цього ж суду від 9 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення ? без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 24 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 у розмірі 36 400 доларів США; кредит надається для особистих потреб, а саме для придбання квартири по АДРЕСА_1 .

24 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 213299, за яким поручитель відповідає за зобов`язаннями позичальника ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору № 0 від 24 червня 2008 року.

24 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 213300, за яким поручитель відповідає за зобов`язаннями позичальника ОСОБА_1 , що виникають з умов кредитного договору № 0 від 24 червня 2008 року.

31 березня 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 24 червня 2008 року, згідно з якою додаток № 1 до договору (графік платежів) викладений у новій редакції із зміною дати сплати щомісячних платежів.

Суди встановили, що за умовами цієї додаткової угоди до договору про надання споживчого кредиту у частині узгодженого графіка платежів внесено зміни і, починаючи з квітня 2009 року, збільшується розмір щомісячних процентів за користування кредитом в доларах США, при цьому абсолютне значення подорожчання кредиту згідно графіку платежів боржника ОСОБА_1 становить 70 049 доларів США і є більшим, аніж абсолютне значення подорожчання кредиту згідно графіку платежів, узгодженого 24 червня 2008 року, яке становило 69 690,54 доларів США.

Також суд встановив, і це не заперечують сторони, що за пунктом 2.1 договорів поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою поручителя сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та /або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення обсягу зобов`язань за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-3176цс15.

Встановивши під час розгляду справи, що обсяг відповідальності поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 збільшився внаслідок внесення до договору кредиту без їх згоди як поручителів таких змін, які збільшили сукупну вартість кредиту з 69 690,54 доларів США до 70 049,97 доларів США, суди дійшли обґрунтованого висновку про припинення поруки та відмовили у задоволенні позову до поручителів.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій у частині, що оскаржена, оскільки, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, суди ухвалили у цій частині судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень у відповідних частинах без змін.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, про те, що додатковою угодою до кредитного договору не змінено обсяг відповідальності поручителів, безпідставні з огляду на встановлені обставини справи.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», подану представником - адвокатом Чернихом Олександром Сергійовичем, без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2017 року у частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 27 червня 2017 року у цій частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик