Справа №443/1239/18
Провадження №2/443/1002/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на садибний(індивідуальний) житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2, звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька ОСОБА_5, який помер 17 квітня 2007 року, право власності на садибний(індивідуальний) житловий будинок №18, по вул. Миру в с. Корчівка Жидачівського району Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що житловий будинок з надвірними спорудами №18, по вул. Миру в с. Корчівка Жидачівського району Львівської області, на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: ОСОБА_5 голова двору, ОСОБА_3 (дружина), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/2 житлового будинку. 17 квітня 2007 року помер батько позивача ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить садибний(індивідуальний) житловий будинок №18, по вул. Миру в с. Корчівка Жидачівського району Львівської області. На випадок своєї смерті покійний склав заповіт, відповідно до якого належне майно заповів позивачу. Відтак, останній як єдиний спадкоємець, що виявив бажання отримати свідоцтво про право на спадщину, звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте отримав відмову у видачі такого, зокрема у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в по вул. Миру, 18 в с. Корчівка Жидачівського району Львівської області, що належав померлому та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє позивача можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому останній змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали заяву про розгляд справи в їх відсутності, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання за позивачем цілісно права власності на спірний будинок.

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим витягом №948 від 23 листопада 2016 року з погосподарської книги с. Корчівка Жидачівського району Львівської області, що станом на 30 червня 1990 року, за особовим рахунком №630 по с. Корчівка вул. Миру, 18 Жидачівського району Львівської області рахувалось господарство за колгоспним двором, членами якого були: ОСОБА_5 голова двору, ОСОБА_3 (дружина) /а.с. 17/.

Згідно технічного паспорта від 28 листопада 2016 року(копія якого долучена до матеріалів справи) на садибний(індивідуальний) житловий будинок №18 по вулиці Миру в с. Корчівка Жидачівського району Львівської області, загальна площа вказаного будинку становить 45,0 кв.м.(житлова 19,9 кв.м.). Рік забудови 1960. Інвентаризаційна вартість 163 031 грн.(згідно оцінки ринкова вартість становить 136 825) /а.с. 13-15/.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в с. Корчівка по вул. Миру, 18 Жидачівського району Львівської області належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», членами якого були: ОСОБА_5 голова двору, ОСОБА_3 (дружина). Частка кожного члена двору становила 1/2.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 17 квітня 2007 року, в с. Корчівка Жидачівського району Львівської області, у віці 85 років, помер ОСОБА_5, про що 17 квітня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за №14 та Зарічненською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 17 квітня 2007 року, видано свідоцтво про смерть серії 1-СГ №082378 /а.с. 11/.

Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до якої окрім іншого, входить садибний(індивідуальний) житловий будинок №18, по вул. Миру в с. Корчівка Жидачівського району Львівської області.

З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 26 січня 2007 року, вбачається, що ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати мені на день моєї смерті, і на що я за законом матиму право заповідаю сину ОСОБА_2». Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /а.с. 12/.

Також в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що позивач по справі і сином померлого та відповідно спадкоємцем за заповітом. Вказаний факт додатково підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження ЯФ №135142 від 22 червня 1949 року /а.с. 9/.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою №1020/02-31 від 07 грудня 2016 року, встановлено факт звернення ОСОБА_2 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_5, зокрема у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Миру, 18 в с. Корчівка Жидачівського району Львівської області, що належав померлому та є спадковим майном /а.с. 18/.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Окрім того, суд враховує, що поданими через канцелярію суду заявами, відповідачі засвідчили факт відмови на користь позивача від належних їм часток у спірному будинку: як члену колгоспного двору(ОСОБА_3М.) та від обовязкової частки у майні спадкодавця(ОСОБА_4 та ОСОБА_3М.) Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог ОСОБА_2, щодо визнання за ним цілісно права власності на спірний житловий будинок.

Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; те, що позивач оформити право власності на спадкове майно(садибний(індивідуальний) житловий будинок), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька ОСОБА_5, який помер 17 квітня 2007 року, право власності на садибний(індивідуальний) житловий будинок №18, по вул. Миру в с. Корчівка Жидачівського району Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ І.І. Ціпивко