АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1154/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: відповідача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/16780/17 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2018 року (суддя Салоїд Н.М., повне судове рішення складено 28 травня 2018 року) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитом.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ПАТ АБ «Укргазбанк» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що 21 лютого 2013 року був укладений кредитний договір №3/85/2013/ро, відповідно до умов якого ОСОБА_4 наданий кредит у сумі 290000 грн на строк до 20 лютого 2026 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 19,2% річних. Згідно з п.1.4.2. кредитного договору за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором, процентна ставка встановлюється 24,2% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником 21 лютого 2013 року між Банком і ОСОБА_5 був укладений договір поруки. Відповідачі взяті на себе зобов'язання належним чином не виконували, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2014 року у справі №686/2037/14-ц стягнуто солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №3/85/2013/ро від 21 лютого 2013 року у сумі 303327,77 грн. Судове рішення у повному обсязі не виконано. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23 лютого 2018 року, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість по процентах за кредитним договором станом на 07 лютого 2018 року у сумі 232797,64 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2018 року в позові відмовлено.

ПАТ АБ «Укргазбанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність судового рішення. Судом не враховано, що позичальник не повернув кредит і Банк має право вимагати сплати процентів за користування кредитним коштами за період з 31 грудня 2013 року по 07 лютого 2018 року.

У відзиві ОСОБА_4 посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги. Банк відповідно до умов договору 16 січня 2014 року пред'явив вимогу про дострокове повернення кредиту, яку він отримав 17 січня 2014 року. Строк виконання зобов'язань за договором був змінений. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 08 травня 2014 року стягнута заборгованість за кредитним договором станом на 30 грудня 2013 року. Кредитний договір припинив свою дію і нарахування процентів до 07 лютого 2018 року є неправомірним.

Згідно з п.п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 визнав апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Представник Банку не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлений.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 21 лютого 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №3/85/2013/ро, відповідно до умов якого останньому наданий кредит у сумі 290000 грн на строк до 20 лютого 2026 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 19,2% річних. Згідно з п.1.4.2. кредитного договору за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені договором, процентна ставка встановлюється 24,2% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником 21 лютого 2013 року між Банком і ОСОБА_5 був укладений договір поруки. Відповідачі взяті на себе зобов'язання належним чином не виконували. Позивач відповідно до умов договору 16 січня 2014 року пред'явив вимогу про дострокове повернення кредиту, яку ОСОБА_4 отримав 17 січня 2014 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2014 року стягнуто із ОСОБА_4, ОСОБА_5 у солідарному порядку на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №3/85/2013/ро від 21 лютого 2013 року у сумі 303327,77 грн. Судове рішення виконується у примусовому порядку.

Наведене підтверджується матеріалами цієї справи і цивільної справи №686/2037/14-ц.

Відмову в позові суд мотивував пропущенням Банком позовної давності, а в частині вимог до ОСОБА_5 - також припиненням поруки.

Такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 1 і ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що внесення ОСОБА_4 у 2015-2017 роках платежів на виконання судового рішення від 08 травня 2014 року не свідчить про визнання ним нового боргу по процентах за 2014-2018 роки і не перериває позовну давність.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до умов договору скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту.

Відповідно до п. 4.2.4. кредитного договору Банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов'язань по цьому договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, стягнення процентів за користування кредитними коштами. Вимога про дострокове виконання позичальником своїх зобов'язань по цьому договору направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу Банку.

Вимогу про дострокове повернення кредиту від 16 січня 2014 року ОСОБА_4 отримав 17 січня 2014 року.

Отже, строк виконання договору в повному обсязі настав на 31 день з моменту отримання відповідачем вимоги - 16 лютого 2014 року.

Суд першої інстанції при визначенні такого строку виконання договору в повному обсязі припустився помилки, оскільки виходив із 10-денного строку для сплати заборгованості, зазначеного у вимозі Банку. Проте, встановлення такого строку у вимозі не відповідає умовам договору.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2014 року з відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 30 грудня 2013 року.

Позивач правомірно згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України і п. 3.7. кредитного договору нарахував проценти за користування кредитними коштами за період з 31 грудня 2013 року по 15 лютого 2014 року, проте з позовом до суду про їх стягнення звернувся лише у серпні 2017 року, пропустивши позовну давність (три роки), яка встановлена за згодою сторін у договорі (п. 5.8.)

Тому, суд обґрунтовано відмовив в позові в частині вимог про стягнення процентів за період з 31 грудня 2013 року по 15 лютого 2014 року у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Відмова в позові за пропуском позовної давності в частині вимог про стягнення процентів після закінчення строку дії договору не ґрунтується на законі з таких підстав.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, строк дії якого був змінений і настав.

У цьомі разі положення абзацу 2 частини 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України.

В подальшому права та інтереси Банку підлягають захисту згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Проте, такі вимоги позивачем не заявлялися.

При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин апеляційний суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений Верховним Судом у постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц.

У зв'язку з наведеним не приймаються доводи апеляційної скарги про наявність підстав для сплати позичальником процентів за спірний період.

З огляду на викладене, вимоги Банку про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії договору (період з 16 лютого 2014 року по 07 лютого 2018 року) є безпідставними і рішення суду в цій частині вимог до ОСОБА_4 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові за безпідставністю вимог.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

При відмові в позові до ОСОБА_5 суд виходив з того, що порука припинена, оскільки Банк не пред'явив вимогу до поручителя у строки, передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Такий висновок є неправильним, проте це не призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Скориставшись правом на дострокове повернення кредиту, Банк у 2014 році пред'явив позов до суду до боржника і поручителя з дотриманням строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

На підставі ч. 1 і ч. 2 ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, якщо інше не встановлено договором поруки.

У зв'язку з відсутністю правових підстав для стягнення з позичальника процентів, нарахованих після закінчення строку дії договору (період з 16 лютого 2014 року по 07 лютого 2018 року), не підлягає задоволенню у цій частині вимог і позов до поручителя, а тому рішення суду першої інстанції про відмову в позові в частині цих вимог до ОСОБА_5 необхідно залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2018 року в частині вимог до ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай