Номер провадження: 22-ц/785/1857/18
Номер справи місцевого суду: 496/3134/16-ц
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

за участю секретаря Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Дослідне господарство «Покровське» селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовиведення у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Покровське» селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовиведення про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, на рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухвалене під головуванням судді Дранікова С.М. 30 червня 2017 року у м. Біляївка Одеської області об 11:40 год.,-

встановила:

07 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив: стягнути з ДП «Дослідне господарство «Покровське» Селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовиведення на користь позивача заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 81 628, 75 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість щодо виплати середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні в обсязі 19 381, 24 гривень; стягнути з ДП «Дослідне господарство «Покровське» на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивував тим що, з 01 вересня 1985 року по 14 квітня 2015 року він працював у колгоспі «Октябрь», яке 01 січня 1995 року було реорганізоване у Державне підприємство «Дослідне господарство «Покровське» Селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовиведення, та 14 квітня 2015 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України. На день звільнення позивачу не було виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 81 628, 75 гривень за період з січня 2012 року по лютий 2014 року, що пов'язано з неправильним застосуванням трудового законодавства у сфері оплати праці при визначенні розміру заробітної плати та виплати середньої заробітної плати за весь період затримки у розмірі 19 381, 24 гривень. Крім того, дізнавшись про порушення свого право на отримання заробітної плати в розмірі, не нижчому за встановлений законодавством, позивач зазнав значної моральної шкоди, яку оцінив у 20 000 гривень. У зв'язку із викладеним, ОСОБА_2 змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково:

Стягнуто з ДП «Дослідне господарство «Покровське» селекційно-генетичного інституту Національного центру насіннєзнавства та сортовиведення на користь ОСОБА_2 заборгованість з виплати заробітної плати в обсязі 81 628, 75 гривень.

Стягнуто з ДП «Дослідне господарство «Покровське» селекційно-генетичного інституту Національного центру насіннєзнавства та сортовиведення на користь ОСОБА_2 заборгованість щодо виплати середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні в обсязі 19 381, 24 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 49-54).

В апеляційній скарзі представник Державного підприємства «Дослідне господарство «Покровське» селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовиведенняпросить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: 28 лютого 2011 року між адміністрацією господарства та головою профспілкового комітету, яка діяла в інтересах найманих працівників, було підписано колективний договір, який було укладено згідно з чинним законодавством, генеральною, галузевою і регіональними угодами, який є правовим актом, регулюючим виробничі, трудові, соціально-економічні відносини між адміністрацією і найманими працівниками підприємства на засаді взаємного узгодження інтересів сторін. Згідно списку працюючих в ДП «ДГ «Покровське», які ознайомлені з колективним договором, який є невід'ємним додатком до самого договору, міститься підпис, у тому числі, і позивача, що може бути підтвердженням того, що позивач ознайомився та прийняв умови колективного договору. Відповідно до п. 3.16. Колективного договору заробітна плата виплачується в грошовій формі. Як виняток, за бажанням працівника, передбачається часткова виплата заробітної плати натурою, за цінами, що не перевищують собівартості продукції. Як вбачається з відомостей на видачу 6% зерновідходів працівникам ферми, ОСОБА_2 щомісячно отримував як еквівалент частини заробітної плати в натуральній формі, що цілком відповідає положенням колективного договору. Відповідно до посадової інструкції завідуючого молочнотоварної ферми № 01/02-В, підписаної позивачем, до обов'язків керівника структурного підрозділу Господарства входило, у тому числі, і забезпечення виконання показників виробництва тваринницької продукції. Однак, як вбачається з довідки від 28 жовтня 2016 року, внаслідок недобросовісного виконання бригадиром ферми своїх функціональних обов'язків, у період з 2011 по 2014 роки господарство зазнало збитків у розмірі 36 499 гривень через загибель тварин та 89 3740 гривень за невироблене молоко. У зв'язку з цим, 30 травня 2011 року по Господарству було видано наказ № 25/ОД/І про оголошення ОСОБА_2 догани та попередження щодо подальшого перебування на займаній посаді. Всі ці обставини впливали на розмір та виплату заробітної плати робітникам молочнотоварної ферми. Також в апеляційній скарзі звертається увага на те, що до повноважень ОСОБА_2 входив облік робочу часу працівників ферми, та нарахування заробітної плати. Враховуючи, що робота на тваринницькій фермі не передбачає безперервного циклу, не зрозуміло, чому бригадир ферми табелював себе щоденно - без вихідних, та невідомо чи взагалі виходив він у вихідні і святкові дні на роботу і хто давав йому таку вказівку. Ніяких розпоряджень щодо керівника молочнотоварної ферми про обов'язок роботи у вихідні і святкові дні адміністрацією Господарства не видавалось (а.с. 56-59).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Державного підприємства «Дослідне господарство «Покровське» селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовиведенняпідлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01 вересня 1985 року по 14 квітня 2015 року працював у колгоспі «Октябрь», яке 01 січня 1995 року було реорганізоване у Державне підприємство «Дослідне господарство «Покровське» Селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовиведення та 14 квітня 2015 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Статтею 15 Закону України «Про оплату праці» врегульовані питання організації оплати праці на підприємствах, та передбачено, що форми і системи оплати праці, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Так, з метою врегулювання соціально-економічних відносин між працівниками та власником підприємства ДП «ДГ «Покровське», 28 лютого 2011 року був укладений колективний договір на 2011 рік, зареєстрований управлінням праці та соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації 17 травня 2011 року за №51.

Пунктами 1.3., 1.4. колективного договору передбачено, що він набирає чинності з моменту підписання та діє до прийняття нового, його положення є обов'язковими для дотримання адміністрацією, працівниками, профспілковим комітетом та поширюються на всіх працівників підприємства. До моменту припинення трудових відносин позивача з відповідачем, новий колективний договір не укладався, а отже продовжував свою дію колективний договір на 2011 рік.

Відповідно до ст. 96 КЗпП України, основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

За умовами ч. 3 ст. 96 КЗпП України формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

На виконання даного положення законодавства, п. 3.7. колективного договору передбачено, що мінімальний гарантований розмір тарифної ставки робітника, який виконує просту роботу, що не вимагає кваліфікації, з 01 січня 2011 р. становить 941 гривень, з 01 квітня 2011 р. - 960 гривень, з 01 жовтня 2011 р. - 985 гривень, з 01 грудня 2011 р. - 1004 гривень.

Однак, в порушення вимог законодавства, у колективному договорі відсутні положення, які б закріпили міжкваліфікаційні (міжпосадові) співвідношення розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Вказані міжкваліфікаційні (міжпосадові) співвідношення тарифних ставок (посадових) окладів визначені у Галузевій угоді між Президією Національної академії аграрних наук України та Профспілкою працівників агропромислового комплексу України на 2011 - 2013 роки від 5 січня 2011 року, зареєстрованої за № 1 Міністерством праці та соціальної політики України, Галузевій угоді між Президією Національної академії аграрних наук України і Професійною спілкою працівників агропромислового комплексу України на 2014 - 2016 роки, зареєстрованій Міністерством соціальної політики України 19 березня 2014 року за № 11.

Зокрема, у п. 6.21. Галузевої угоди визначено, що мінімальні гарантовані розміри місячних окладів керівників, фахівців та коефіцієнти міжпосадових співвідношень встановлюються згідно з додатком 4 до Галузевої угоди на 2011 - 2013 роки. Відповідно до даного додатку, для визначення гарантованого розміру посадового окладу керуючого відділенням, дільницею (сільсько-госцодарською), фермою застосовується міжпосадових і співвідношень розмірів посадових окладів і всіх спеціальностей 2,09. Посадовий оклад техніка всіх спеціальностей відзначається на рівні посадового окладу робітника 3-го розряду основного виробництва (коефіцієнт - 1,2 до посадового окладу робітника 1-го розряду, що повинен встановлюватися на рівні 102 % від мінімальної заробітної плати).

Таким чином, посадовий оклад керуючого відділенням, фермою (а ОСОБА_2 займав посаду бригадира ферми, що є тотожною посаді керуючого) повинен був становити у 2011 р. у різні періоди (залежно від підвищення мінімальної заробітної плати) 2407, 22 гривень - 2568, 40 гривень.

Однак, п. 1.2. Колективного договору визначено, що даний локальний нормативно- правовий акт укладений згідно з чинним законодавством, Генеральною, галузевою, регіональною угодами. Викладені вище обставини свідчать про декларативність положень Колективного договору та їх невідповідність чинному законодавству.

Крім того, у п. 1.7. Колективного договору зазначено, що сторони зобов'язані в обов'язковому порядку вносити зміни та доповнення до договору у зв'язку зі змінами чинного законодавства, Генеральної, галузевої, регіональної (на сьогодні територіальної) угод, якщо даними актами законодавства будуть введені більш високі норми, ніж закладені колективним договором. Такі зміни набувають чинності після схвалення загальними зборами (конференцією) працівників і підписання їх сторонами.

Тим не менше, до моменту припинення трудових відносин позивача з ДП «ДГ «Покровське» новий колективний договір не укладався, жодного разу зміни до колективного договору на 2011 р. не вносилися, не дивлячись на підвищення гарантій у сфері оплати праці Галузевою угодою 1 у 2012 р., 2013 р., прийняття у 2014 р. Галузевої угоди 2.

Так, відповідно до змін, внесених до Галузевої угоди 1 у 2012 р. - мінімальний гарантований розмір тарифної ставки робітника, який виконує просту роботу, що не вимагає кваліфікації на госпрозрахункових підприємствах, з 1 січня 2012 року становив 1134 гривень, у 2013 р. з 1 січня 2013 року - 1147 гривень, з 1 грудня 2013 року - 1218 гривень. Галузевою угодою 2 передбачений більш складний порядок розрахунку мінімальної тарифної ставки робітника, який виконує просту роботу, що не вимагає кваліфікації - не нижче 102 % розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законодавством за умови виконання місячної (годинної) норми праці.

Мінімальна заробітна плата у січні 2014 р. становила 1218 гривень відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», а отже, базою для формування тарифної сітки (схеми посадових окладів фахівців) повинна була бути тарифна ставка в розмірі 1242, 40 гривень (1218 гривень х 102 %). Тим не менше, реальна заробітна плата на підприємстві виплачувалася на основі мінімальної заробітної плати без врахування всіх міжпосадових співвідношень тарифних ставок.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено співвідношення законодавства і колективного договору, угоди. Так, відповідно до ч. 2 вказаної статті, умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Таким чином, у ДП «ДГ «Покровське» призначення і виплата заробітної плати, зокрема позивачеві, здійснювалася на підставі норм, які відповідно до законодавства, є незаконними.

Статтею 103 КЗпП України, ст. 29 Закону України «Про оплату праці» визначено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Аналогічна позиція викладена у п. 12 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 р. № 13, де визначено, що судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 21, 22 Закону України «Про оплату праці» роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством угодами і колективним договором.

Оскільки при зміні систем та розмірів оплати праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 32 КЗпП України), введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (ст.103 КЗпП України), роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження, порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про 11 оплату праці згідно з попередніми умовами.

Однак, в порушення вищевказаних вимог законодавства, керівником підприємства в односторонньому порядку було прийнято рішення щодо призначення і виплати заробітної плати працівникам ДП «ДГ «Покровське», зокрема ОСОБА_2 у розмірах, що значно менші за визначені галузевими угодами.

Крім того, відповідно до п.п. 2.2.3., 2.2.5. колективного договору, адміністрація підприємства взяла на себе зобов'язання щоквартально інформувати профком і трудовий колектив про фінансовий стан підприємства та перспективи його діяльності, своєчасно повідомляти профспілковий комітет про неспроможність виконати свої фінансові зобов'язання перед кредиторами, у тому числі перед найманими працівниками.

Враховуючи той факт, що у період з 2011 р. по 2014 р. керівництвом підприємства жодного разу не повідомлялася інформація про несприятливий стан фінансової діяльності ДП «ДГ «Покровське», неспроможність виконати свої грошові зобов'язання, то можна зробити висновок,

що факт виплати заробітної плати позивачу з порушенням приписів Галузевих угод є порушенням актів трудового законодавства, що призвело до порушення права на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, гарантованого ст. 43 Конституції України.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 р. № 13, при розгляді справ про оплату праці осіб, які працюють за трудовим договором, судам слід відмежовувати сферу державного регулювання оплати праці від сфери її договірного регулювання. За цими межами здійснюється договірне регулювання оплати праці на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно до Закону «Про колективні договори і угоди».

Пунктом 7 постанови Пленуму передбачено, що, оскільки відповідно до ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено, - власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності, - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом, з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці, суд у разі вирішення спорів з цих питань має з'ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами.

Відповідно до п. 2.3. Колективного договору визначено, що нормальна тривалість робочого часу на підприємстві становить 40 годин на тиждень. Передбачено, що тривалість щоденної роботи в межах робочого тижня повинна бути однаковою. В окремих випадках тривалість робочого часу, у зв'язку зі специфікою сільськогосподарського виробництва (сезонний характер робіт), може бути продовжена до 14 год. Робота, до якої залучається працівники понад норму робочого часу систематично, вважається надурочною і повинна проводитися у дозволених межах і оплачуватися як надурочна.

Крім того, правилами внутрішнього трудового розпорядку ДП «ДГ «Покровське», затвердженими загальними зборами трудового колективу 20 лютого 2012 р. визначено, що вихідні дні для тваринників встановлюються за домовленістю (у зв'язку з особливим характером праці). Тим не менше, дані положення колективного договору, правил внутрішнього трудового розпорядку, а отже і практика їх реалізації не повною мірою відповідають вимогам чинного законодавства.

Так, відповідно до норм Галузевих угод максимальна тривалість щоденної роботи не повинна перевищувати 12 годин, на підприємстві ж за умовами Колективного договору, які можна вважати незаконними, допускався 14-ти годинний робочий день.

Крім того, відповідно до ст. 67 КЗпП України при п'ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень.

Відповідно до ст. 70 КЗпП України тривалість щотижневого безперервного відпочинку повинна бути не менш як сорок дві години.

Робота у вихідні дні, відповідно до ст. 71 КЗпП України, забороняється.

Тим не менше, як вбачається з довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за період з січня 2012 р. по березень 2014 р., виданої ОСОБА_2 з місця роботи за підписом керівника ДП «ДГ «Покровське», кількість відпрацьованих позивачем робочих днів майже кожного місяця становить 30 к.д., що неможливо, враховуючи визначену законодавством мінімальну тривалість щотижневого відпочинку.

З урахуванням вищевикладеного, у відповідача станом на дату проведення розрахунку при звільненні виникла заборгованість з виплати заробітної плати відповідно до положень Галузевої угоди 1 та Галузевої угоди 2, а також оплати надурочної роботи, роботи у вихідні, святкові і неробочі дні у розмірі 81 628, 75 гривень.

Сума заборгованості складається з:

Різниця між фактичним нарахуванням та галузевою угодою, грн. (недорахована заробітна плата) + заробітна плата за надурочно відпрацьований час згідно ст. 106 КЗпПУ (за подвійним тарифом).

Таким чином, за період з січня 2012 року по лютий 2014 року сума заборгованості складає: 25 296, 27 гривень (недорахована заробітна плата) + 56 633, 48 гривень заробітна плата за надурочно відпрацьований час згідно ст. 106 КЗпПУ (за подвійним тарифом) = 81 628, 75 гривень.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 р. № 100 - нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, на дату подання позовної заяви у відповідача перед позивачем виникло зобов'язання щодо виплати середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні в обсязі ((2х1218 / (28+29)) х 12 (кількість робочих днів у квітні 2015 р.)) + (1218 х 15 (кількість повних місяців, що пройшли з моменту проведення розрахунку при звільнення по дату подання позову)) х ((2х1218 / (28+29)) х14 (кількість робочих днів у серпні 2016 р.)) = 19 381, 24 гривень.

Судова колегія не приймає до уваги посилання представника апелянта на той факт, що Наказом №25/ОД-/і від 30 травня 2011 року ОСОБА_2 було оголошено догану, що вплинуло на нарахування заробітної плати останнього, оскільки жодного доказу, яким саме чином змінилась заробітна плата позивача, якими документами це підтверджується - апелянтом не надано.

Крім того, у апеляційній скарзі представник Державного підприємства «Дослідне господарство «Покровське» стверджує, що з невідомих підстав позивач табелював себе щоденно, однак, посадовими особами відповідача службове розслідування з цього приводу не проводилось, відповідних наказів про притягнення до відповідальності позивача не виносилось, а тому вищевказані твердження є безпідставними та такими, що не обґрунтовані належними доказами.

Що стосується посилання у апеляційній скарзі на неправильний розрахунок позивачем його середнього заробітку за час затримки виплати та заборгованості по заробітній платі, то колегія суддів зауважує, що представник відповідача доказів щодо необґрунтованості такого не надав, власно проведений розрахунок також не був наданий, а тому суд погоджується з рахунком позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Дослідне господарство «Покровське» селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовиведення- залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2017 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 31 липня 2018 року.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Заїкін А.П.

Калараш А.А.