Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 451/123/16-ц

провадження № 61-23982св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Дмитрівський навчально-виховний комплекс Радехівського району Львівської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2016 року в складі суддів: Шандри М. М., Савуляка Р. В., Струс Л. Б.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначала, що з 01 вересня 2014 року вона працювала на посаді прибиральника службових приміщень у відповідача. Наказом від 29 грудня 2015 року її було звільнено на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України. Оскільки вважає звільнення незаконним, просила суд визнати протиправним та скасувати наказ Дмитрівського навчально-виховного комплексу від 29 грудня 2015 року № 44, поновити її на роботі на посаді прибиральниці Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області з 29 грудня 2015 року та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 грудня 2015 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 23 травня 2016 року в складі судді Крет А. І. позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області від 29 грудня 2015 року № 44, поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді прибиральниці в Дмитрівському навчально-виховному комплексі Радехівського району Львівської області з 29 грудня 2015 року, стягнуто з відповідача на користь позивача 7 171,56 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29 грудня 2015 року по 23 травня 2016 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що застосування до позивача дисциплінарних стягнень у вигляді догани та звільнення за одне й те саме порушення не відповідає вимогам трудового законодавства, а тому позивач підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2016 року рішення Радехівського районного суду Львівської області від 23 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що підставою звільнення позивача стала сукупність систематичних порушень позивачем посадових обов'язків, за вчинення яких її притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, а в подальшому застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішенняапеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2016 року, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції незаконне та необґрунтоване, оскільки ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Радехівського районного суду Львівської області зазначену справу.

15 березня 2017 року від Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, які мотивовані тим, що рішення суду апеляційної інстанцій ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги є безпідставними, тому скарга задоволенню не підлягає.

07 квітня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла зазначена справа.

У травні 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що наказом відповідача від 31 серпня 2004 року № 16

ОСОБА_4 прийнята на роботу на посаду прибиральниці службових приміщень. Службові приміщення, які підлягають прибиранню позивачем, визначені пунктом 2.1. наказу від 03 серпня 2015 року, з яким позивач ознайомлена.

Розпорядженням директора Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області від 27 листопада 2015 року прибиральниць службових приміщень зобов'язано працювати в режимі нормованого робочого дня за графіком, встановлено чергування, визначено обідню перерву, встановлено щоденне вологе прибирання під час третього уроку в коридорах, щоденне двохразове прибирання туалетів, щоденне загальне прибирання школи.

Наказом директора Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області від 17 грудня 2015 року № 82 ОСОБА_4 оголошено догану за систематичне невиконання посадових обов'язків, порушення розпорядження директора від 27 листопада 2015 року.

Підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідності є акти від 04 грудня та від 08 грудня 2015 року про невиконання посадових обов'язків.

Із указаними актами позивач ознайомлена, надати пояснення відмовилася, про що складені акти від 04 грудня 2015 року та від 09 грудня 2015 року.

Під час перевірки приміщень школи на якість прибирання 18 грудня 2015 року комісією в складі голови профспілкового комітету - ОСОБА_5, членів профспілкового комітету ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, завгоспа ОСОБА_9, вчителя математики ОСОБА_10 виявлено неякісне прибирання приміщень туалетів. За результатами перевірки комісія дійшла висновку, що прибиральниці школи, у тому числі і ОСОБА_4, безвідповідально поставилися до прибирання туалетів, про що складено відповідний акт. Зазначений акт був доведений до відома ОСОБА_4, яка від дачі письмових пояснень відмовилася.

Наказом відповідача від 29 грудня 2015 року № 44 ОСОБА_4 звільнена з посади прибиральника службових приміщень на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Підставою для звільнення стали акти від 04 грудня та від 08 грудня 2015 року про неналежне прибирання закріпленої за працівником площі, наказ по Дмитрівському навчально-виховному комплексі Радехівського району Львівської області від 17 грудня 2015 року № 82 «Про дисциплінарне стягнення», акт від 18 грудня 2015 року про неналежне прибирання закріпленої за працівником площі та витяг з протоколу № 8 засідання профспілкового комітету від 23 грудня 2015 року про надання дозволу на звільнення.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та положень частини першої пункту 3 статті 40 КЗпП України до юридичних фактів, які підлягали встановленню судом відповідно до вимог статті 214 ЦПК України при вирішенні спору про законність звільнення ОСОБА_4 з цих підстав, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до неї з додержанням вимог статей 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.

З урахуванням положень статті 147 КЗпП України звільнення з передбачених пунктом 3 статті 40 КЗпП України підстав є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни.

Працівник може бути звільнений з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (стаття 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Відповідно до статті147 КЗпП України за одне й те ж саме порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано одне дисциплінарне стягнення: догана або звільнення.

Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Виходячи з наказу від 29 грудня 2015 року № 44, підставою для звільнення ОСОБА_4 стала сукупність систематичних порушень позивачем посадових обов'язків, за вчинення яких 04 грудня та 08 грудня 2015 року в зв'язку з невиконанням обов'язків, покладених на неї трудовим договором, їй оголошено догану згідно наказу від 17 грудня 2015 року № 82, після чого 18 грудня 2015 року позивач знову не виконала посадові обов'язки.

З урахуванням встановленого, доводи ОСОБА_4 про те, що до неї було застосовано відповідачем за одне й те саме правопорушення два дисциплінарні стягнення, не заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 3 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

На виконання зазначених вимог закону профспілковий комітет Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області23 грудня 2015 року надав згоду на звільнення ОСОБА_4, що підтверджується витягом протоколу № 8 від 18 грудня 2015 року.

Розгляд профспілковим органом подання власника або уповноваженого ним органу про дачу згоди на звільнення працівника у його відсутності не може бути підставою для поновлення позивача на роботі, оскільки факт систематичного порушення ОСОБА_4 трудових обов'язків встановлений судом та підтверджений належними та допустимими доказами.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, встановивши, що притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності та розірвання з нею трудового договору проведено відповідачем з дотриманням передбаченого статтями 40, 43, 147, 149 КЗпП України порядку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування наказу про звільнення позивача, поновлення її на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи неправильно застосував норми матеріального права чи порушив норми процесуального права, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права, що виходить за межі компетенції касаційного суду.

Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат