АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2018 року

м. Рівне

Справа № 562/4367/17

Провадження № 22-ц/787/1128/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: ОСОБА_1

Рішення ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту 04 квітня 2018 року

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 березня 2018 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И В :

12 грудня 2017 року Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області звернулося в суд з позовом про стягнення безпідставно набутого майна та просить стягнути з ОСОБА_2 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області безпідставно набуті кошти вихідної допомоги 5901,54 грн. та отриманої допомоги по безробіттю 7570,69 грн. , а всього в сумі 13 472 грн. 23 коп..

В обґрунтування свої вимог позивач покликається на те, що відповідно до наказу від 03 травня 2017 року 151-ОС «Про звільнення ОСОБА_2С.» останню звільнено з роботи у звязку із скороченням штату та виплачено вихідну допомогу в розмірі 5 901,54 грн. Після звільнення до 30 липня 2017 року ОСОБА_2 перебувала на обліку в центрі зайнятості та отримала допомогу по безробіттю в сумі 7 570,69 грн., яку позивачем перераховано Здолбунівському районному центру зайнятості. Відповідно до постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року ОСОБА_2 поновлено на роботі та виплачено їй середній заробіток за час вимушеного прогулу, а тому остання втратила правові підстави на набуття вихідної допомоги та по безробіттю, а тому безпідставно набуте за рахунок позивача майно зобовязана повернути.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 березня 2018 року позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області безпідставно набуті кошти в сумі 13 472 грн. 23 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір в сумі 1 600 грн. 00 коп.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мали значення для справи, рішення постановлено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції, прийняв до уваги лише докази, надані суду відповідачем та незрозуміло на підставі якої норми закону суд прийшов до висновку, що «оскарження наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 03 травня 2017року №151-ос «Про звільнення ОСОБА_2С.» із заявленням вимог про поновлення на роботі та про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу свідчить про недобросовісність дій відповідача, яка у цей же час беззаперечно отримувала кошти вихідної допомоги та допомоги по безробіттю».

Також вважає, що безпідставним є посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду України від 01 лютого 2017року у справі №6-2711 цс 16, оскільки дана справа містить зовсім інший предмет спору, мають місце інші обставини та існують договірні відносини (між роботодавцем та працівниками).

На апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало відзив в якому зазначають, що рішення суду першої інстанції законне, винесене згідно вимог норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін.

Вказують, що доводи апеляційної скарги про те, що на підставі ст. 1215 ЦК України отримана відповідачем грошова допомога не підлягає поверненню, на увагу не заслуговує, оскільки на час виплати вказаної допомоги ОСОБА_2 була отримана на законних підставах, які в подальшому за ініціативою останнього було визнано незаконними, тобто підстава, на якій майно набувалося. згодом відпала, що виключає застосування до вказаних правовідносин норми ст. 1215 ЦК України.

Вважають, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки наказ про звільнення ОСОБА_2 скасовано, трудові відносини з нею було продовжено, тому відпали підстави для виплати їй одноразової грошової допомоги. Оскільки відповідно до умов колективного договору виплата зазначених грошових коштів передбачена лише у разі звільнення працівника у звязку зі скороченням штату, а тому відповідно до ст. 1212 ЦК України отримані суми цим працівником підлягають поверненню роботодавцю.

Крім того зазначають, що такої правової позиції дотримується Верховний Суд України, висловленої в постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-2711цс16 за наслідками розгляду якої прийнято остаточне рішення Дарницьким районним судом міста Києва 19.07.2017 року по справі №753/4084/17, яким позов про стягнення вихідної допомоги задоволено, вказане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16.11.2017 року.

Просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа, що виникає з трудових правовідносин.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління Пенсійного фонду України 3 травня 2017 року звільнено з посади головного спеціаліста відділу контролю правильності призначення пенсій на спеціальних умовах управління пенсійного забезпечення Головного управління ПФУ в Рівненській області по скороченню штату та за згодою профспілкового комітету згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

На підставі п.2 указаного вище наказу про звільнення ОСОБА_2 виплачено вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку в сумі 5 901,54 грн., що підтверджується довідкою від 14 червня 2017 року (а.с.4).

Відповідач зі звільненням з роботи не погодилася та звернулася з позовом в Рівненський окружний адміністративний суду, постановою якого від 31 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року, оскаржуваний наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 03 травня 2017 року №151-ос «Про звільнення ОСОБА_2С.» визнано протиправним та скасовано, останню поновлено на роботі з 04 травня 2017 року та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 травня 2017 року по 31 липня 2017 року в сумі 17 834,17 грн.

Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 31 липня 2017 року № 251-ос ОСОБА_2 поновлено на роботі з 04 травня 2017 року (а.с.3).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно положень ст.34 зазначеного Закону, Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

31 жовтня 2017 року у звязку з поновленням ОСОБА_2 на роботі за рішенням суду на виконання вимог Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України позивачем повернуто Здолбунівському районному центру зайнятості виплачену допомогу по безробіттю в сумі 7 570,69 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 917 (а.с. 18).

Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана поверну потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту цієї норми матеріального права вбачається, що зобовязання у звязку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності:

а) рахункової помилки зі сторони платника;

б) недобросовісності з боку набувача.

Ні рахункової помилки позивача, ні недобросовісності зі сторони відповідача при набутті нею вихідної допомоги та допомоги по безробіттю з матеріалів справи не вбачається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що після поновлення ОСОБА_2 на роботі правова підстава отриманих коштів вихідної допомоги та допомоги по безробіттю відпала, а тому безпідставно набуте майно ОСОБА_2 зобовязана повернути.

Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскільки справа є малозначною, тобто ціна позову менша 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 серпня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

ОСОБА_3