Ухвала

Іменем України

30 липня 2018 року

м. Київ

справа № 175/3815/17

провадження № 61-38353ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

СтрільчукаВ. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, на бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДДВС МЮУ) ОСОБА_5, в якій просив: визнати неправомірною бездіяльність вказаної посадової особи щодо неприйняття постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 від 17 вересня 2017 «На постанову головного державного виконавця Мазура Г. І. від 14 вересня 2017 про закінчення виконавчого провадження № 41936000»; визнати неправомірною бездіяльність ОСОБА_5 щодо ненаправлення ОСОБА_4 вказаної постанови; зобов'язати ОСОБА_5 або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов'язки начальника ВПВР ДДВС МЮУ розглянути скаргу ОСОБА_4 від 17 вересня 2017; прийняти та направити ОСОБА_4 постанову про результати розгляду цієї скарги.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року скаргу задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮУ ОСОБА_5 щодо неприйняття постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 від 17 вересня 2017 «На постанову головного державного виконавця Мазура Г. І. від 14 вересня 2017 про закінчення виконавчого провадження № 41936000». Визнано неправомірною бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮУ ОСОБА_5 щодо ненаправлення ОСОБА_4 постанови за результатами розгляду скарги від 17 вересня 2017 «На постанову головного державного виконавця Мазура Г. І. від 14 вересня 2017 про закінчення виконавчого провадження № 41936000». Зобов'язано заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮУ ОСОБА_5, або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов'язки начальника ВПВР ДДВС МЮУ, розглянути скаргу ОСОБА_4 від 17 вересня 2017 «На постанову головного державного виконавця Мазура Г. І. від 14 вересня 2017 про закінчення виконавчого провадження № 41936000», прийняти та направити ОСОБА_4 постанову про результати розгляду скарги ОСОБА_4 від 17 вересня 2017 «На постанову головного державного виконавця Мазура Г. І. від 14 вересня 2017 про закінчення виконавчого провадження № 41936000».

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що неправомірна бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮУ ОСОБА_5, яка полягає в неприйнятті постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 від 17 вересня 2017 року «На постанову головного державного виконавця Мазура Г. І. від 14 вересня 2017 року про закінчення ВП № 41936000», а також - в ненаправленні ОСОБА_4 постанови за результатами розгляду цієї скарги була вчинена не у відповідності до чинного законодавства України та призвела до порушення прав заявника і засад виконавчого провадження.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року апеляційну скаргу ВПВР ДДВС МЮУ залишено без задоволення, ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

У червні 2018 року Департамент ДВС Міністерства юстиції України подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано Закон України «Про виконавче провадження». Заявника було повідомлено про те, що виконавчим документом чітко встановлено спосіб та порядок виконання рішення суду про зобов'язання начальника Управління ДВС Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6 розглянути скаргу ОСОБА_4 від 06 квітня 2013 року в частині ненадання начальником Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_7 відповіді на заяву від 09 лютого 2013 року та письмово повідомити ОСОБА_4 про результати розгляду скарги в цій частині. 08 вересня 2017 року до ВПВР ДДВС МЮУ надійшов лист від 17 серпня 2017 року, яким було повідомлено про виконання рішення суду в повному обсязі. Таким чином, порушень вимог закону виявлено не було, тому скарга ОСОБА_4 від 17 вересня 2017 року на постанову головного державного виконавця Мазура Г. І. від 14 вересня 2017 року про закінчення виконавчого провадження була залишена без задоволення.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Судами встановлено, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року у справі № 2-175/2504/13, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2013 року, визнано неправомірною бездіяльність начальника управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_6 щодо нерозгляду та неповідомлення ОСОБА_4 про результати розгляду його скарги від 06 квітня 2013 року у частині ненадання начальником Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_7 відповіді на заяву від 09 лютого 2013 року. Зобов'язано начальника управління ДВС Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_8 розглянути скаргу ОСОБА_4 від 06 квітня 2013 року в частині ненадання начальником Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_7 відповіді на заяву від 09 лютого 2013 року та письмово повідомити ОСОБА_4 про результати розгляду скарги в цій частині.

04 грудня 2013 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області видав ОСОБА_4 виконавчий лист для примусового виконання вказаної ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року у справі № 2-175/2504/2013.

08 лютого 2014 року старший державний виконавець ВПВР ДВС України ОСОБА_9 прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № 41936000 з примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року у справі № 2-175/2504/2013.

31 березня 2014 року старший державний виконавець Попів Р. І. прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження № 41936000 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час її прийняття, у зв'язку з фактичним виконанням боржником - начальником управління ДВС ОСОБА_8 у повному обсязі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року по справі № 2-175/2504/2013.

12 листопада 2014 року на виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 у справі № 4с-175/1731/2014 старший державний виконавець Попів Р. І. прийняв постанову про відновлення виконавчого провадження № 41936000 з примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 у справі № 4с-175/2504/2013.

23 грудня 2014 старший державний виконавець Попів Р. І. прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження № 41936000 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час її прийняття, у зв'язку з фактичним виконанням боржником - начальником управління ДВС ОСОБА_8 у повному обсязі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року у справі № 2-175/2504/2013.

14 грудня 2015 року рекомендованим листом № 616 ОСОБА_4 як стягувач у виконавчому провадженні № 41936000 направив до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України скаргу «На постанову старшого державного виконавця Попіва Р. І. від 23 грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження № 41936000», яка була отримана Департаментом ДВС Міністерства юстиції України16 грудня 2015 року.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2016 року у справі № 4с-175/602/2016-ц, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року, скаргу ОСОБА_4 на неправомірні рішення та бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮУ ОСОБА_10 у виконавчому провадженні № 41936000 задоволено. Визнано неправомірним рішення заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮУ ОСОБА_10 щодо відмови розглянути скаргу ОСОБА_4 від 14 грудня 2015 року, подану у виконавчому провадженні № 41936000. Визнано неправомірною бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮУ ОСОБА_10 щодо нерозгляду скарги ОСОБА_4 від 14 рудня 2015 року у виконавчому провадженні № 41936000 у строки та в порядку, передбаченому частиною восьмою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» щодо неприйняття постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 від 14 грудня 2015 року, поданої у виконавчому провадженні № 41936000, та ненаправлення ОСОБА_4 копії постанови, прийнятої за результатами розгляду скарги від 14 грудня 2015 року, поданої у виконавчому провадженні № 41936000. Зобов'язано заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮУ ОСОБА_10 розглянути скаргу ОСОБА_4 від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 41936000 прийняти та направити ОСОБА_4 постанову про результати розгляду його скарги.

26 червня 2017 року головний державний виконавець ВПВР ДДВС МЮУ Мазур Г. І. прийняв постанову про відновлення виконавчого провадження № 41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року у справі № 4с-175/2504/2013. Виконавчі дії у виконавчому провадженні закінчилися.

14 вересня 2017 року головний державний виконавець Мазур Г. І., діючи умисно, в інтересах боржника, начальника управління ДВС ОСОБА_8, прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження № 41936000 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним виконанням боржником у повному обсязі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року у справі № 4с-175/2504/2013-ц, з чим ОСОБА_4 не погодився та оскаржив вказану постанову до начальника ВПВР ДДВС МЮУ ОСОБА_5

Листом від 27 вересня 2017 року за вихідним № 28422-0-33-17/20.1-13 начальник ВПВР ДДВС МЮУ ОСОБА_5 повідомила ОСОБА_4, що виконавче провадження № 41936000 закінчено, тому скаргу від 17 вересня 2017 року залишено без задоволення.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з статтею 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції Українисуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України«Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

З огляду на викладене суд першої інстанції, з судовим рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що дії заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮУ ОСОБА_5 щодо неприйняття та ненаправлення постанови за результати розгляду скарги ОСОБА_4 від 17 вересня 2017 року були вчинені з порушенням чинного законодавства України та призвели до порушення прав скаржника і засад виконавчого провадження.

Наведені у касаційні скарзі доводи були предметом розгляду апеляційного суду та їм дана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE (Леваж Престейшинз Сервісиз&qufo; проти Франції), № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN (Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії), № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, її розгляд не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 на бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень ОСОБА_5.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов