АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2018 року

м. Рівне

Справа № 562/393/17

Провадження № 22-ц/787/1191/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: ОСОБА_1

Рішення ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту 03 травня 2018 року

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди завданої в дорожньо-транспортній пригоді,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди завданої в дорожньо-транспортній пригоді, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 15611,10 грн. та понесені ним судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 листопада 2016 року близько 09 год. 40 хв. в м. Здолбунів по вул. Шевченка, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ-2109», державний номерний знак В6591ХТ, порушив вимоги п.п. 10.1, 10.4 ПДР та допустив зіткнення з автомобілем «Peugeot Partner», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням позивача. Внаслідок ДТП автомобіль «Peugeot Partner», що належить ОСОБА_3 було пошкоджено. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ-2109» була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Провідна». Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну згідно полісу становить 100 000 грн., франшиза - 500 грн. Згідно висновку № 52 додаткової судової автотоварознавчої експертизи від 02 лютого 2018 року, ринкова вартість автомобіля «Peugeot Partner» в пошкодженому стані, після ДТП 24 листопада 2016 року, в цінах станом на 24 листопада 2016 року становить 51286,78 грн. Відповідно до розділу 1.3 зазначеного висновку, ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу без врахування пошкоджень наявних після ДТП становить 113597,88 грн. Відповідно до розділу 1.4 зазначеного висновку, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Peugeot Partner» становить 149596,56 грн., який відповідно є економічно недоцільним. Різниця між вартістю автомобіля «Peugeot Partner» до та після ДТП, яка відбулася 24 листопада 2016 року становить 62311,10 грн. (113597,88 грн. - 51286,78 грн.). Страховиком позивачу було сплачено страхове відшкодування в розмірі 46700 грн. На даний час невідшкодованою є сума 15611,10 грн.( 62311,10 грн. - 46700 грн.), яку, як стверджує ОСОБА_3, відповідач зобовязаний йому відшкодувати.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 15611,10 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 640 грн. сплаченого судового збору та 4900 грн. витрат, повязаних з проведенням судових експертиз.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Свої доводи обґрунтовує тим, що на час розгляду справи змінились фактичні обставини, у звязку з чим позивач втратив право на відшкодування витрат, які він мусить зробити для відновлення свого порушеного права, оскільки такі витрати ним уже були зроблені, а автомобіль - проданий. Проте позивач у судовому засіданні відмовився надати суду інформацію про розмір понесених ним витрат на ремонт автомобіля та ціну продажу автомобіля.

Зазначає, що визначення розміру фактично понесених витрат по ремонту автомобіля не потребує спеціальних знань експерта, а підтверджується відповідними документами про вартість проведеного ремонту та його оплату (договорами, актами виконаних робіт, рахунками, платіжними документами тощо).

Вважає, що суд першої інстанції неправомірно послався на ч. 1 п. 1 ст. 22 ЦК України, оскільки витрати, які позивач поніс, ним не зазначені і не доведені, а в майбутньому він ніяких витрат не понесе, оскільки на час розгляду справи автомобіль був ним відремонтований і проданий.

З цих же підстав вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано ст. 1192 ЦК України, оскільки збитки судом в розмірі реальної вартості втраченого майна не визначені (майно не було втрачено), а відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі збитки також визначені не були і не могли бути визначені у звязку з відновленням автомобіля до початку розгляду справи.

Крім того зазначає, що в рішенні судом зазначено про одночасне застосування ст.1166 ЦК України та ст. 1194 ЦК України. Вказані норми матеріального права є взаємовиключними, оскільки особа, яка завдала шкоди потерпілому, не може одночасно відшкодувати її і в повному обсязі, і сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тому ст. 1166 ЦК України не підлягає

застосуванню у спірних правовідносинах сторін.

Також вказує, що 05 січня 2017 року ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Провідна» уклали угоду про розмір страхової виплати і способів здійснення страхового відшкодування. Розмір завданого ОСОБА_3 матеріального збитку становив 47200,00 грн., стосовно вказаного розміру та способів здійснення страхового відшкодування сторони досягли згоди, позивач не наполягав на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Вказані докази також спростовують рахунок на оплату № ЧК000000057 від 25 грудня 2016 року на суму 84900,00 грн., оскільки позивач не подав цей рахунок страховику ПрАТ «СК «Провідна» до 05 січня 2017 року, як документ, що підтверджує розмір заявленого збитку, на підставі якого страховик повинен був би виплатити страхове відшкодування у цьому розмірі за мінусом франшизи, оскільки такий розмір не перевищує страхову суму.

Таким чином, судом не було надано оцінки вказаним письмовим доказам, що свідчить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Фактично після отримання страхового відшкодування позивач самостійно відремонтував пошкоджений автомобіль і продав його, що свідчить про те, що це відшкодування повністю покрило його матеріальні збитки. Жодних доказів здійснення (понесення) витрат по ремонту автомобіля у розмірі більшому, ніж отримана страхова виплата, позивачем суду не надано.

Також звертає увагу суду на те, що у визначені строки позивач не заявляв про зменшення розміру позовних вимог та не подавав заяв про зміну предмета або підстав позову, тому, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, та зазначено про задоволення позову повністю, а не частково, що потягло за собою порушення судом ст. 141 ЦПК України - покладення судових витрат у повному розмірі на відповідача, а не на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (при цьому на позивача мала бути покладена більша частина судових витрат).

На підставі викладеного просив скасувати рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 500 грн. матеріальної шкоди. В решті позовних вимог відмовити.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 подав відзив в якому зазначає, що вказана апеляційна скарга є безпідставною, а рішення суду першої інстанції є повністю законним, справедливим та обґрунтованим.

Просив зазначене рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 274, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не має права відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий висновок не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.ст. 22, 1192 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема, витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), має право на їх повне відшкодування, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції, у разі настання страхового випадку страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 цього Закону встановлено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати, повязані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 30 цього ж Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2016 року близько 09 год. 40 хв. по вул. Шевченка в м. Здолбунів, Рівненської області ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ-2109», державний номерний знак В6591ХТ, перед початком руху, здійснюючи маневр розвороту, не переконався, що це буду безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не надав дорогу попутному автомобілю, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем марки «Peugeot Partner», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, який по інерції допустив наїзд на бетонне огородження, чим порушив вимоги п.п. 10.1,10.4 Правил дорожнього руху.

Постановою судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 грудня 2016 року, яка не скасована та набрала законної сили 20 грудня .2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно з нормою ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника транспортного засобу «ВАЗ-2109», державний номерний знак В6591ХТ, застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Провідна».

Згідно з полісом обов`язкового страхування АК/1164091 від 04 листопада 2016 року ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), становить 100 тис. грн, франшиза - 500 грн.

Відповідно до висновку № 41 судової автотоварознавчої експертизи від 31 серпня 2017 року, ремонт автомобіля «Peugeot Partner», державний номерний знак НОМЕР_1, є економічно необґрунтованим, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження. Матеріальний збиток експертом визначено 113597,88 грн., що дорівнює ринковій вартості транспортного засобу на момент пошкодження (а.с. 65-77).

Згідно із висновком № 52 додаткової судової автотоварознавчої експертизи від 02.02.2018 року, ринкова вартість автомобіля «Peugeot Partner», державний номерний знак НОМЕР_1, в пошкодженому стані після ДТП 24.11.2016 року в цінах станом на 24.11.2016 року становить 51286,78 грн. (а.с. 105-123).

Також судом встановлено, що 04 січня 2017 року ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Провідна» уклали угоду про розмір страхової виплати і способів здійснення страхового відшкодування (а.с. 39), в якій зазначено, що Страховик і Потерпілий у звязку з відсутністю на момент укладення угоди документів, що підтверджують розмір заявленого збитку, досягли згоди про розмір збитку, заподіяного ТЗ, оціненого Страховиком за результатами проведеного ним огляду пошкодженого ТЗ, і способів здійснення страхового відшкодування та відповідно до п. 1.2. даної угоди Потерпілий і Страховик прийшли до угоди про те, що розмір страхового відшкодування становить 46700 грн., визнається Сторонами остаточним і не підлягає перегляду.

Як вбачається із повідомлення про виплату № 17-05/519 від 17 січня 2017 року та квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18 січня 2017 року, ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» виплачено ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 46 700 грн. (а.с.6).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2, що жодних доказів здійснення (понесення) витрат по ремонту автомобіля у розмірі більшому, ніж отримана страхова виплата, позивачем суду не надано.

Оскільки страховиком забезпеченого транспортного засобу здійснено страхову виплату позивачеві на суму 46 700 грн. вартість матеріального збитку за вирахуванням франшизи, яка відповідно до ст.12 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає стягненню з винної особи, тому з відповідача, як з винної в ДТП особи, слід стягнути в користь позивача 500 грн. матеріального збитку, який становить суму франшизи відповідно до вказаного вище полісу № АК/1164091 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У звязку з цим, безпідставними є вимоги позивача про відшкодування йому матеріальної шкоду в розмірі 15611,10 грн., оскільки після отримання страхового відшкодування позивач самостійно відремонтував пошкоджений автомобіль і продав його, що свідчить про те, що це відшкодування повністю покрило його матеріальні збитки. Жодних доказів здійснення (понесення) витрат по ремонту автомобіля у розмірі більшому, ніж отримана страхова виплата, позивачем суду не надано.

Суд першої інстанції наведених вище норм матеріального права не врахував, що призвело до неправильного вирішення даного спору по суті, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позову, лише в частині стягнення з відповідача у користь позивача франшизи в розмірі 500 грн., оскільки належних доказів на підтвердження тієї обставини, що вона була сплачена в добровільному порядку, відповідачем не надано.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У звязку з частковим задоволенням позову (3,2% від ціни позову) та задоволенням апеляційної скарги (100%), з позивача підлягають стягненню на користь відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 939 грн. 52 коп., із зарахуванням до цієї суми 20 грн. 48 коп. судового збору за подання позовної заяви, який підлягає відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача.

Підстав, визначених процесуальним законом, для компенсації позивачеві за рахунок відповідача витрат, повязаних з проведенням судових експертиз у розмірі 4900 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог, немає, оскільки визначення розміру фактично понесених витрат по ремонту автомобіля не потребує спеціальних знань експерта.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, 376, 381, 382, 384, 389-391 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2018 року скасувати і прийняти постанову, якою позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1: 35700, м. Здолбунів, вул. Калнишевського, 48, Рівненської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2: 35700, м. Здолбунів, вул. Базарна, 2А, Рівненської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3) 500 (пятсот) гривень на відшкодування матеріальної шкоди.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 939 (девятсот тридцять девять) грн. 52 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

ОСОБА_4