Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 751/3508/17

провадження № 61-25077св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Страшного М. М., Бечка Є. М., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про захист прав споживача, визнання дійсним договору банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 22 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту)

№ 006-24504-220115 «Найкращий від Миколая», згідно умов якого банком було того ж дня залучено у якості розміщеного ОСОБА_4 депозиту суму у розмірі 7 200,00 доларів США на строк по 21 липня 2015 року включно на умовах щомісячного нарахування банком процентів на вказану суму із розрахунку 5,5 % річних.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта банк», яким повноваження ліквідатора банку делеговано Кадирову В. В. строком на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року.

До початку процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_4 отримав листа, яким повідомлено про те, що укладений між сторонами договір є нікчемним в силу статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При зверненні 15 жовтня 2015 року до ПАТ «Ощадбанк» для отримання належних ОСОБА_4 коштів, останній отримав лише 27,84 долари США.

ОСОБА_4 просив суд визнати дійсним укладений між ним на ПАТ «Дельта Банк» 22 січня 2015 року договір банківського вкладу (депозиту)

№ 006-24504-220115 «Найкращий від Миколая» у доларах США.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 29 червня

2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано дійсним укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 22 січня 2015 року

№ 006-24504-220115 укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта Банк».

Рішення мотивовано обгрунтованістю та доведеністю заявлених позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 22 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 29 червня

2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів не відповідає вимогам закону. Спосіб захисту, який обрав позивач щодо визнання дійсним укладеного між ним та ПАТ «Дельта Банк» договору банківського вкладу не передбачений вимогами статей 16, 215 ЦК України.

08 вересня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 серпня 2017 року та залишити в силі рішення Новозаводського районного суду Чернігівської області від 29 червня

2017 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції не з'ясував характер спірних правовідносин сторін та характер порушеного права позивача, а також можливість захисту порушеного права позивача в обраний ним спосіб.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Судом встановлено, що 22 січня 2015 року між ОСОБА_4 та

ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту)

№ 006-24504-220115 «Найкращий від Миколая», згідно умов якого банком було того ж дня залучено у якості розміщеного ОСОБА_4 депозиту суму у розмірі 7 200,00 доларів США на строк по 21 липня 2015 року включно на умовах щомісячного нарахування банком процентів на вказану суму із розрахунку 5,5 % річних.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта банк», яким повноваження ліквідатора банку делеговано Кадирову В. В. строком на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року.

До початку процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_4 отримав листа, яким повідомлено про те, що укладений між сторонами договір є нікчемним в силу статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При зверненні 15 жовтня 2015 року до ПАТ «Ощадбанк» для отримання належних ОСОБА_4 коштів, останній отримав лише 27,84 долари США.

Статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду (частина друга, третя коментованої статті).

Статтею 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Зокрема, законодавство передбачає можливість визнання деяких нікчемних правочинів дійсними (частина друга стаття 218; частина друга стаття 219; частина друга стаття 220; частина друга стаття 224 ЦК України) з підстав, визначених ЦК України.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на законі.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська