ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року

м.Суми

Справа №576/554/18

Номер провадження 22-ц/788/1117/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Гакаля Романа Володимировича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2018 року в складі судді Мазур С.А., ухваленого в м. Глухові, повний текст якого складений 05 травня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

18 березня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитного боргу, вимоги якого обґрунтовані тим, що з відповідачем 18 лютого 2016 року був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 11900 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,6 % на місяць на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов'язань з вчасного їх повернення ОСОБА_2 не виконав, тому станом на 14 березня 2018 року утворився борг на загальну суму 115093,79 грн, який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2018 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» 26955,27 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 18 лютого 2016 року та 412,66 грн судового збору.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

АТ КБ «Приватбанк» з вказаним рішенням суду не погодилось і, посилаючись на неповне з'ясування обставин у справі, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати в частині незадоволених вимог про стягнення зазначених у позові процентів за користування кредитом, пені і штрафу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що кредитні правовідносини між сторонами виникли шляхом підписання позичальником анкети-заяви та надання згоди на запропоновані банком умови кредитування, тобто, шляхом укладення договору приєднання, який є публічним. При цьому, відсутність підпису ОСОБА_2 в Умовах і Правилах надання банківських послуг, в яких містяться умови кредитування, не свідчить про те, що відповідач не був ознайомлений з ними. Отже, законних підстав для нарахування заборгованості по процентам за користування кредитом за ставкою Національного банку України, про що позивач не просив, а також відмови у задоволенні вимог про стягнення пені і штрафу, суд першої інстанції не мав.

В частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту судове рішення не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «Приватбанк» Гакаля Р.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що 18 лютого 2016 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 6).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_2 погодився, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчив, що він був ознайомлений і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані заявнику для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно, як вбачається з анкети-заяви, заявника було проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку. Заявник зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що за кредитним договором № б/н від 18 лютого 2016 року станом на 14 березня 2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 115093,79 грн, яка складається з 20585,25 грн заборгованості за кредитом, 4450,39 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 84101,30 грн пені, а також 500 грн фіксованої частини штрафу та 5456,85 грн його процентної складової (а.с. 5).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що кредитний договір від 18 лютого 2016 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений і останній має обов'язок повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування коштами. Проте, як вказав суд першої інстанції, враховуючи, що умовами укладеного договору розмір процентів за користування кредитом, пеня та штраф не були передбачені, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку позичальник не підписував й оригінали цих документів позивач відповідачу не передавав, тому відмовив у задоволенні вимог про стягнення 84101,30 грн. пені і 5956,85 грн штрафу, а стосовно стягнення боргу по процентам у сумі 4450,39 грн. виходив з передбаченого ч. 1 ст. 1054 ЦК України обов'язку позичальника сплачувати банку проценти за користування кредитом за обліковою ставкою Національного банку України, які суд визначив у розмірі 6370,02 грн.

Проте, з такими висновками суду колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов'язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Факт використання ОСОБА_2 кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору, в якому відображений рух коштів, а саме: використання і часткове повернення кредитних коштів позичальником.

Як зазначалось вище, ОСОБА_2, підписавши 18 лютого 2016 року анкету-заяву, приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також погодився на запропоновані банком умови використання кредитних коштів.

Водночас, суд першої інстанції вважав, що надані позивачем докази у своїй сукупності не доводять позовні вимоги в частині права банку на стягнення процентів за користування кредитом, оскільки Умови і Правила надання банківських послуг в Приватбанку, які подані останнім разом з позовом, не підписані відповідачем.

Проте, суд першої інстанції не врахував, що особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З наданого заявником апеляційної скарги наказу № 906 СП-2010-256 «Про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг для Приватбанку та всіх дочірніх банків» від 06 березня 2010 року вбачається, що додана до позовної заяви редакція Умов та Правил надання банківських послуг є саме тими умовами кредитного договору, які діяли на день підписання ОСОБА_2 анкети-заяви, тобто, станом на 18 лютого 2016 року (а.с. 8-22, 83-84).

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором за період з 18 лютого 2016 року по 14 березня 2018 року, з якого вбачається, що з 18 лютого 2016 року по 22 липня 2016 року позичальник використав всього 22583,25 грн кредитних коштів, а повернув банку лише 1998 грн 22 лютого 2016 року, тобто, погодився з встановленою банком на момент підписання позичальником анкети-заяви процентною ставкою за користування кредитом на рівні 3,6 % щомісяця.

Отже, після часткового повернення коштів залишок несплаченого боргу по тілу кредиту склав 20585,25 грн (22583,25 грн - 1998 грн).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з положеннями ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами першою-третьою ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Виходячи з вимог частини першої ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

З викладеного вище вбачається, що ОСОБА_2 погодився із запропонованими банком умовами використання кредитних коштів, тобто, зі сплатою 3,6 % щомісяця за користування кредитом і, при цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, факт використання кредитних коштів, їх часткове повернення позичальником не оспорювались. Отже, на думку колегії суддів, договір позичальником частково виконувався, а згідно зі ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази стосовно того, що кредитний договір № б/н від 18 лютого 2016 року діяв за межами строку кредитної заборгованості, яка визначена позивачем станом на 14 березня 2018 року, тому за весь спірний період банк правильно нараховував плату за користування кредитними коштами, виходячи з обумовленої сторонами договору процентної ставки на рівні 3,6%.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами на рівні 3,6 % щомісяця за період з 18 лютого 2016 року по 14 березня 2018 року у сумі 4450,39 грн, тому ці вимоги підлягають задоволенню, а рішення суду в цій частині щодо вирішення вказаного питання, відповідно, необхідно скасувати.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, задовольняючи позов в частині стягнення боргу по відсоткам за користування кредитними коштами, вийшов за межі заявлених банком позовних вимог, оскільки банк просив стягнути з відповідача 4450,39 грн, а суд стягнув 6370,02 грн.

Стосовно вирішених позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені та штрафу колегія суддів зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно з п. 1.1.5.20 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого, згідно з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», складає 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій (а.с. 7, 13).

У п. 2.1.1.12.б.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачене право банку нараховувати та обов'язок позичальника сплачувати пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, яка, згідно з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», списується у день списання процентів і розраховується наступним чином: 0,24% від суми загальної заборгованості (за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн щоразу коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. У випадку виникнення прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн другий місяць і більше, тому пеня нараховується як 0,24% від суми загальної заборгованості (за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн (а.с. 7, 19).

Отже, умовами укладеного сторонами 18 лютого 2016 року кредитного договору передбачено застосування пені і штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, тобто строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу на загальну суму 5956,85 грн слід скасувати та частково задовольнити ці вимоги, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача штраф у сумі 1751,78 грн (500 грн + 5% від (20585,25 грн заборгованості по кредиту + 4450,39 грн боргу по процентам за користування кредитом).

Що стосується рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача пені, то колегія суддів погоджується з ним в зазначеній частині, не допускаючи, тим самим, подвійної відповідальності, тому апеляційна скарга стосовно зазначеного задоволенню не підлягає.

Таким чином, приймаючи до уваги, що вирішивши питання про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, виходячи із ставки Національного банку України, а також відмовивши у стягненні штрафу, суд першої інстанції, тим самим, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а його висновки в цій частині не відповідають обставинам справи та вимогам закону, тому рішення суду в зазначеній частині необхідно скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення цих вимог, стягнувши з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в сумі 4450,39 грн та 1751,78 грн штрафу. Отже, всього з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 26787,42 грн (20585,25 грн боргу по тілу кредиту + 4450,39 грн боргу по процентам за користування кредитом + 1751,78 грн штрафу) заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, оскаржене рішення суду на підставі ст. 376 ч. 1 п. п. 1, 4 ЦПК України підлягає скасуванню в зазначеній вище частині, а апеляційна скарга, відповідно, підлягає частковому задоволенню, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в частині розміру судових витрат необхідно змінити.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, а саме: на 23 %, тому на підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України сплачені АТ КБ «Приватбанк» судові витрати в суді першої інстанції у сумі 405,26 грн судового збору (23 % від 1762 грн), а не 412,66 грн, як вказав суд першої інстанції, та в апеляційному суді - у сумі 607,89 грн (23 % від 2643 грн), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог, слід компенсувати позивачу за рахунок ОСОБА_2

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування кредитними коштами та штрафу скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) 4450 грн 39 коп. боргу по відсоткам за користування кредитом та 1751 грн 78 коп. штрафу.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2018 року в частині стягнення судового збору змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 405 грн 26 коп. судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 607 грн 89 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - С.Г.Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: С.С.Ткачук

Т.А.Левченко