КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 761/6992/16
Головуючий у суді І інстанції - Осаулов А.А.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/837/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, що подана представником ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що 14 січня 2016 року в місті Києві на вул. Т. Шамрила, буд. 12, ОСОБА_2, керуючи автомобілем Mitsubishiдержавний номер НОМЕР_1, виїжджаючи з житлової зони (двору) на дорогу не надав переваги в русі транспортному засобу, що рухався по ній, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем позивача, Mitsubishi Lancer X, державний номер НОМЕР_2, що в результаті призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Позивач зазначає, що відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Україна» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0714425, строком дії з 03 лютого 2015 року до 02 лютого 2016 року.

В подальшому звернувшись до страхової компанії із повідомленням про настання страхового випадку і з заявою про виплату страхового відшкодування було встановлено, що місцезнаходження даної компанії невідоме, а виданий поліс рахується за даними Моторного (транспортного) страхового бюро України таким, що втрачений.

Позивачем також була проведена експертиза для встановлення розміру заподіяної шкоди автомобілю Mitsubishi Lancer X, державний номер НОМЕР_2, що становить 40 090, 79 грн.. За проведення експертизи позивач поніс витрати у розмірі 1500 грн.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях останнього у зв'язку з пошкодженням автомобіля та неможливістю ним користуватись за призначенням.

Враховуючи вищевикладене, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь майнову шкоду, у розмірі 41 590, 79 грн., а також 3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 41 590, 79 грн., а також моральну шкоду - 2 000 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

18 квітня 2018 року надійшла заява від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року. В даній заяві, посилаючись на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року по справі №753/20568/16-ц, яким визнано дійсним (чинним) поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів №АІ/0714425 від 29 січня 2015 року, який укладено між ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова компанія «Україна», просили скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року було відмовлено у перегляді зазначеного заочного рішення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу 26 липня 2018 року, яку мотивував тим, що відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року по справі №753/20568/16-ц, яким було визнано дійсним (чинним) поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів №АІ/0714425 від 29 січня 2015 року, який укладено між ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова компанія «Україна», відшкодування матеріальної шкоди слід покласти на ПАТ «Страхова компанія «Україна», а розмір моральної шкоди вважає необґрунтованим, оскільки позивачем не було надано до суду необхідних доказів, які б підтверджували заявлений розмір моральної шкоди. Просив скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника позивача ОСОБА_5 та представника відповідача ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14 січня 2016 року в місті Києві на вул. Т. Шамрила, буд. 12, ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки &qu, ;Mitsubishi&q?ер;, державний номер НОМЕР_1, виїжджаючи з житлової зони (двору) на дорогу не надав переваги в русі транспортному засобу, що рухався по ній, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем ОСОБА_4, Mitsubishi Lancer X, державний номер НОМЕР_2, що в результаті призвело до механічних пошкоджень вказаних автомобілів.

Дана подія підтверджується довідкою №84170254 про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до якої дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 п. 10.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, а саме: виїжджаючи з житлової зони, дворів, місць стоянки, водій повинен перед проїзною частиною дати дорогу пішоходам і транспортним засобам (а.с.112, т.1).

Відповідно до висновку, який зроблений оцінювачем ОСОБА_6 у своєму звіті №39-2016 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження внаслідок ДТП складає 40 090, 79 грн. (а.с.8-23, т.1).

Як вбачається із полісу №АІ/0714425 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника неземного транспортного засобу, була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Україна» із строком дії з 03 лютого 2015 року по 02 лютого 2016 року (а.с.165,т.1).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року по справі №753/20568/16-ц було визнано дійсним (чинним) поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів №АІ/0714425 від 29 січня 2015 року, який укладено між ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова компанія «Україна».

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи вказаний позов та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення завданих збитків із ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що під час звернення позивача до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку та виплати страхового відшкодування, місцезнаходження останньої встановити не вдалося, а при з'ясовуванні походження статусу полісу з'ясувалося, що такий поліс рахується таким, як втрачений, а сам страховик позбавлений укладати договори страхування з 01 липня 2015 року.

Однак погодитися із вказаним висновком суду колегія суддів не може виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14.01.2016 року о 08 год. 35 хв. в м. Києві по вул. Т.Шамрила, 12, ОСОБА_2, керуючи автомобілем Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_1, при виїзді із житлової зони (двору) не надав дорогу транспортному засобу марки Mitsubishi Lancer X, д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого скоїв зіткнення із ним, що призвело до механічних пошкоджень вказаних автомобілів. Вказані обставини визначені у довідці №84170254 від 14.01.2016 року, що складена МВС України із зазначенням про складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП щодо ОСОБА_2 у зв'язку з порушенням останнім вимог п.10.2 ПДР України.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2016 року була встановлена вина у вчиненні вказаного ДТП за відповідачем ОСОБА_2 внаслідок порушення останнім п.10.2 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок вказаного ДТП автомобіль Mitsubishi Lancer X, д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, що доведено позивачем в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтями 28, 29 Закону України &qut;;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?ль; (далі - Закон № 1961-ІV) передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно Закону України &qun";Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?ьн;, цей закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяною життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно ст. 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах грошових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу.

Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки згідно ст. 3Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбаченихвипадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст. 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданою особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Тож покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Тому, уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Як встановлено судом, відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Україна» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0714425 із строком дії з 03 лютого 2015 року по 02 лютого 2016 року.

Як вбачається із матеріалів справи вказана дорожньо-транспортна подія сталася 14 січня 2016 року тобто в період дії страхового полісу, а сума заподіяння шкоди знаходиться в межах страхового відшкодування.

Колегія суддів при вирішенні вказаного спору також враховує, що 21 червня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ &q?ен;СК &q?пр;Україна&q?во;, треті особи: ОСОБА_4, МТСБУ про визнання полісу дійсним, яким визнано чинним Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0714425 від 29.01.2015 р., який укладено між ОСОБА_2 та ПАТ &qu01;СК &q?ий;Україна&q?іж;. Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили (а.с.204,т.1).

З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована за дійсним Полісом № АІ/0714425 від 29 січня 2015 року тому саме страховик і повинен нести відповідальність в межах заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування потерпілому страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на третю особу, як страховика покладений відповідний обов'язок у межах суми страхового відшкодування, а в разі не спроможності виконання даного обов'язку страховиком дане відшкодування повинно бути проведено МТСБ України.

З врахуванням відсутності відмови страховика та МТСБ України у проведенні страхового відшкодування, поданий позов до ОСОБА_2 є необгрунтованим.

Враховуючи вищезазначені норми закону, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, із цих підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенню позову.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ч.1 п.2 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача.

З врахуванням викладеного та керуючись статтями 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати понесені зі сплатою судового збору в сумі 826,80 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадку передбаченого ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Мотивований текст постанови виготовлено та внесено до ЄДРСР 22 грудня 2018 року.

Головуючий суддя: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв