Ухвала

Іменем України

31 липня 2018 року

м. Київ

справа № 366/356/15-ц

провадження № 61-40430ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - Іванківська селищна рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за заявою ОСОБА_4 про роз'яснення рішення,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2018 року відмовлено ОСОБА_4 у роз'ясненні рішення Апеляційного суду Київської області від 07 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - Іванківська селищна рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 352 грн 40 коп.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення Апеляційного суду Київської області від 07 грудня 2017 року є чітким, зрозумілим та не допускає інших варіантів його тлумачення, окрім як зазначено в його резолютивній частині.

У липні 2018 року ОСОБА_4 подала засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2018 року, в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, і направити справу до суду апеляційної інстанції, зобов'язавши апеляційний суд роз'яснити рішення від 07 грудня 2017 року.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що їй не зрозуміло, яким чином вона має виконувати рішення, де закінчуються межі земельної ділянки, на скільки сантиметрів вона має перенести блоки та паркан з бетонних блоків.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 07 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року в частині зобов'язання відповідача прибрати огорожу, перемістити фундаментні блоки скасовано та ухвалено за цими вимогами нове рішення про задоволення позову. Усунено перешкоди у користуванні ОСОБА_5, ОСОБА_6 земельною ділянкою, розташованою по вулиці АДРЕСА_1 у смт Іванків Київської області, шляхом зобов'язання ОСОБА_4 за власні кошти прибрати встановлену нею огорожу та перемістити за межі земельної ділянки позивачів фундаментні блоки в кількості 16 та 15 штук розмірами 2,3 м х 0,3 м, 1,2 м х 0,3 м, відповідно. В решті рішення залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати на проведення експертизи в розмірі 9 904 грн.

16 лютого 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду апеляційної інстанції із заявою про роз'яснення вищевказаного рішення суду, в якій просила роз'яснити їй, яким чином вона має виконувати рішення, де закінчуються межі земельної ділянки, на скільки сантиметрів необхідно перенести блоки та паркан з бетонних блоків.

Відповідно до частини першої статті 271 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Системне тлумачення положень вказаної правової норми дозволяє дійти висновку, що рішення суду може бути роз'яснено у разі, якщо без такого роз'яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, роз'яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

Оскільки рішення Апеляційного суду Київської області від 07 грудня 2017 року, про роз'яснення якого подана заява, не припускає різного тлумачення, є чітким і зрозумілим, ймовірність неправильного його виконання через неясність резолютивної частини рішення відсутня, то суд апеляційної інстанції з додержанням норм процесуального права дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4

Наведені у касаційні скарзі доводи були предметом розгляду апеляційного суду та їм дана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою та шостою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Разом із тим, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п'ятою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - Іванківська селищна рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за заявою ОСОБА_4 про роз'яснення рішення.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов