Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 338/1221/15-ц

провадження № 61-23747св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Прикарпаттяобленерго»,

третя особа - Богородчанська селищна рада Богородчанського району Івано-Франківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10 січня 2017 року у складі судді Круль І. В. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Васильковського В. М., Горейко М. Д., Ясеновенко Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» (далі - ПАТ «Прикарпаттяобленерго»), у якому просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою на АДРЕСА_1 площею 0,1091 га шляхом перенесення ЛЕП 0,4 КВ за межі цієї ділянки.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подав до суду заяву про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2015 року.

Заяву обґрунтовував тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд зробив висновок про те, що лінія електропередачі була введена в експлуатацію в 1995 році, а він став власником указаної земельної ділянки 31 жовтня 1996 року. Тобто на час набуття ним права власності на земельну ділянку лінія електропередач уже була споруджена.

Однак згідно з листом архівного відділу Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 02 грудня 2016 року у матеріалах сесій та в матеріалах виконавчого комітету Богородчанської селищної ради Богородчанського району Івано-Франківської області відсутнє рішення про затвердження акту вводу в експлуатацію ЛЕП 0,4 кВ на електропостачання в смт. Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області (в районі сільгоспхімії).

Оскільки на момент вирішення спору ці обставини йому не були відомі, просив заяву задовольнити, скасувати рішення суду від 05 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2017 року, у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Суди виходили із того, що зазначені заявником обставини не є нововиявленими.

У березні 2017 року ОСОБА_4 подав до суду касаційної інстанції касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що нововиявленою обставиною є лист архівного відділу Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 02 грудня 2016 року, який містить інформацію, що є істотною. Однак суди вказаного не врахували.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

ПАТ «Прикарпаттяобленерго» подало заперечення, у яких його представник просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_4, вважаючи оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваних ухвал) свідчить про те, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2015 року, яке заявник просить переглянути у зв'язку з нововиявленими обставинами, у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» про зобов'язання вчинити дії відмовлено.

При розгляді справи суди встановили, що план проходження лінії електропередачі 0,4 кВ погоджено у 1995 році.

Цього ж року відбулося її спорудження.

На час видачі позивачу державного акта на право приватної власності на землю (31 січня 1996 року) лінія електропередачі 0,4 кВ вже була споруджена.

Опора № 4010 Л-1 КТП-59, з приводу якої виник спір, знаходиться на межі земельної ділянки позивача.

Обставини, на які посилається заявник, а саме: на те, що згідно з листом архівного відділу Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 02 грудня 2016 року у матеріалах сесій і виконкому Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області відсутнє рішення про затвердження акту про введення в експлуатацію ЛЕП 0,4 кВ на електропостачання житлового масиву (в районі сільгоспхімії) в смт. Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області, не є нововиявленими у розумінні статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваних ухвал), а є новим доказом.

У зв'язку із цим висновки судів про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами є правильним.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані ухвали постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права, на висновки судів не впливають.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2017 року - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат