Ухвала

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 200/631/16-ц

провадження № 61-45783ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Сімоненко В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування.

Позовна заява мотивована тим, що батьку позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1. Яку вони подарували ОСОБА_5, що підтверджується договором дарування від 16 жовтня 2001 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Слободян Є. Б. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що укладаючи договір дарування квартири, батько помилявся щодо природи даного договору, прав та обов'язків, що виникнуть між ним та ОСОБА_5, ОСОБА_4 просив визнати недійсним договір дарування від 16 жовтня 2001 року, укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Слободян Є. Б.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач не надав належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування доводів стосовно того, що в його батька ОСОБА_6 не було волевиявлення на відчуження квартири, шляхом дарування її ОСОБА_5, у зв'язку із чим відсутні правові підстави для визнання недійсним договору дарування цієї квартири від 16 жовтня 2001 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що ОСОБА_6 є батьком позивача ОСОБА_4

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Петриківка Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт Петриківка Дніпропетровської області.

Постановою державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори Могильної Л. Г. від 25 жовтня 2013 року відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв'язку з тим, що спадкоємцем не подані правовстановлюючі документи на спадкову квартиру.

Установлено, що за життя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подарували вказану квартиру ОСОБА_5, що підтверджується договором дарування від 16 жовтня 2001 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Слободян Є. Б.

Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Звертаючись до суду із цим позовом позивача вказував, що ОСОБА_6 28 лютого 2012 року звертався до прокуратури Дніпропетровської області із заявою, в якій просив звернутися в його інтересах з позовом до суду, оскільки даруючи вищеназвану квартиру, він мав на увазі договір довічного утримання, проте ОСОБА_5 ухиляється від надання необхідної допомоги та моральної підтримки.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судами установлено, що згідно з матеріалами прокурорської перевірки, вбачається, що прокурор Бабушкінського району м. Дніпропетровська Куцурубенко О. А. листом від 29 березня 2012 року повідомив ОСОБА_6 про відсутність підстав для представництва його інтересів в суді.

Оскільки згідно з частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, а також з'ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший.

За таких обставин для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду - встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надав належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування доводів стосовно того, що в його батька ОСОБА_6 не було волевиявлення на відчуження квартири, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору дарування цієї квартири.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. М. Сімоненко