ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Чернівці

справа № 720/255/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Одинака О. О., Перепелюк І. Б.

секретар Герман Я.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, їх представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Тарасовецька сільська рада Новоселицького району Чернівецької області, про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2018 року у складі судді Вівчара Г. А.,

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування шкоди.

За ухвалами Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 та 31 березня 2017 року до участі у справі притягнуто третю особу - Тарасовецьку сільську раду Новоселицького району Чернівецької області, а також співвідповідача ОСОБА_3

Позивач зазначав, що він є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1, на якій розташовані належні йому нежитлова будівля, огорожа.

Відповідачі як подружжя є власниками суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_3.

Восени 2015 року відповідач ОСОБА_2 на зазначеній земельній ділянці викопав водовідвідну канаву вздовж його (позивача) огорожі з порушенням ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудови сільських поселень», ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень», ДБН А.3.1.-5-2009 «Організація будівельного виробництва, ДБН В.2.1-10-2009 «Основи та фундаменти будинків і споруд Основні положення проектування», Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів від 19 червня1996 року, ДБН В.1.1-25:2009 «Захист від небезпечних геологічних процесів. Основні положення проектування».

На звернення позивача рішенням №128 від 12 жовтня 2016 року виконкому Тарасовецької сільради відповідача ОСОБА_2 зобов'язано припинити подальше будівництво цієї канави.

Позивач зазначав, що у зв'язку з улаштуванням водовідвідної канави належні йому нежитлова будівля, замощення та огорожа почали руйнуватися та зазнали значних пошкоджень, вартість відновлення яких відповідно до висновку № 16140 експертно-будівельного дослідження становить 64678 грн.

Посилаючись на указані обставини, а також на те, що відповідачі добровільно не бажають вирішити існуючий спір та відшкодувати завдану йому шкоду, позивач просив суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні майном, зобов'язавши їх привести улаштовану водовідвідну канаву відповідно до вищезазначених норм.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач конкретизував обраний ним спосіб захисту порушеного права в частині вимог про усунення перешкод у користуванні майном, просив зобов'язати відповідачів засипати та зрівняти на рівні їх земельної ділянки самовільно улаштовану канаву.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2018 року позов задовольнити частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні майном позивача, зобов'язавши їх засипати та зрівняти самовільно улаштовану канаву на рівні всієї земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_3, що межує з земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди з відновлення замощення домоволодіння по АДРЕСА_1 2986 грн та з відновлення огорожі 13351 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції в частині усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов'язання засипати та зрівняти на рівні всієї земельної ділянки самовільно улаштовану канаву на земельній ділянці, розташованої по АДРЕСА_3, що межує з земельною ділянкою розташованою по АДРЕСА_1, скасувати та у цій частині ухвалити нове судове рішення у справі, яким у позові відмовити.

Посилаються на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведення обставин справи, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вважають, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог: відмовивши у прийнятті до розгляду письмової заяви про уточнення позовних вимог, суд водночас обрав інший спосіб усунення перешкод у користуванні майном, про який не йшлося у первісному позові, чим порушено норми процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов'язання відповідачів засипати та зрівняти на рівні всієї земельної ділянки самовільно улаштовану канаву на земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_3, що межує з земельною ділянкою позивача, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог у цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

У справі встановлено, що земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_1, належить на праві власності позивачу ОСОБА_5, а суміжна земельна ділянка, що розташована по АДРЕСА_3, належить на праві власності відповідачці ОСОБА_3

Встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 на земельній ділянці його дружини ОСОБА_3 влаштовано водовідвідну канаву на відстані 2,2-3,3 м від нежитлової будівлі позивача та на відстані 0,75 м від фундаменту огорожі, що є порушенням норм ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, ДБН Б.2.4-1-94 Планування та забудова сільських поселень, згідно з нормами яких мінімальна відстань по горизонталі від підземних мереж складає 3 м - від фундаментів будинків і споруд та 1 м - від фундаментів огорож, а влаштування дренажу відкритого типу, яким є спірна водовідвідна канава, має здійснюватися на відстані не менше 5 м від фундаменту будинків та споруд.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що між діями відповідача ОСОБА_2, який викопав водовідвідну канаву на земельній ділянці, яка розташована по АДРЕСА_3 та належить його дружині - відповідачці ОСОБА_3, та негативним наслідком у вигляді пошкодження замощення та фундаменту огорожі позивача є причинний зв'язок, а оскільки водовідвідна канава влаштована з порушенням відповідних норм та завдає шкоди позивачеві, то відповідачів слід зобов'язати її засипати.

Вирішення спору у цій частині відповідає нормам матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок повинні дотримуватися правил добросусідства та не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

За змістом частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів.

Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідачі оскаржують рішення суду першої інстанції лише в частині вимог про усунення перешкод у користуванні майном, у зазначений судом спосіб.

Одним з основних доводів апеляційної скарги є те, що на думку заявників суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог: відмовивши у прийнятті до розгляду письмової заяви про уточнення позовних вимог з вимог усунути перешкоди, у спосіб, що був зазначений у первісному позові на інший, суд водночас обрав саме інший спосіб усунення перешкод у користуванні майном, чим допустив порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Такий спосіб захисту права позивача обґрунтовано застосовано судом першої інстанції.

Первинні позовні вимоги ОСОБА_5, конкретизовані в судовому засіданні у суді першої інстанції, зводилися до зобов'язання відповідачів усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом дотримання ними відповідних норм та правил користування суміжною земельною ділянкою у спосіб спонукання відповідачів засипати та зрівняти на рівні всієї їхньої земельної ділянки самовільно улаштованої канави, що порушує права позивача, завдає йому шкоди.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, порушив принцип верховенства права, норми матеріального та процесуального права не заслуговують на увагу.

Уточнення способу усунення перешкод мало місце у судовому засіданні, про це були обізнані відповідачі та їх представник, суд розглядав спір з урахуванням таких уточнень.

Незалучення до справи письмової заяви про уточнення позовних вимог не вплинуло на порушення прав відповідачів, оскільки формулювання первісних позовних вимог відповідало способу захисту права позивача, передбаченому частиною 3 статті 152 ЗК України, а зважаючи на недотримання відстані прокладання водовідвідної канави від будівель та споруд позивача, іншого способу усунення перешкод ніж необхідності засипання канави не існує.

Необґрунтованими є і доводи відповідачів про те, що позивачем не доведено яким чином здійснюються перешкоди влаштуванням водовідвідної канави.

У пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

У справі встановлено, що водовідвідна канава влаштована занадто близько до будівель позивача, замощення, огорожі, що негативно впливає на стан замощення та огорожі.

Суд першої інстанції оцінивши наявні у справі докази, зокрема, висновок судової будівельно-технічної експертизи №СЕ-6604-1-881.17 від 15 грудня 2017 року (т. 1, а.с. 196), дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій з улаштування водовідвідної канави та причинного зв'язку між такими діями та пошкодження майна позивача - замощення та огорожі.

Факт завдання матеріальної шкоди улаштуванням канави відповідачами визнається і рішення суду у відповідній частині не оскаржується.

Отже, рішення суду першої інстанції в оскарженій частині відповідає нормам матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись пунктом 1 частини 1 статті 374, статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 29 грудня 2018 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: О. О. Одинак

І. Б. Перепелюк