Дата документу 27.08.2018 Справа № 554/4607/18
Провадження № 2/554/2314/2018
27 серпня 2018 року Октябрський районний суд м.Полтави
в складі головуючого судді Чуванової А.М.
за участю секретаря Садошенко М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом; третя особа: ОСОБА_3,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 у червні 2018 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що вона є власником ? частини квартири АДРЕСА_1, а інша ? частина квартири перебуває у власності ОСОБА_3, який у ній не зареєстрований та фактично не проживає. У вказаній квартирі, зареєстрована позивач та ОСОБА_2, яка є сестрою чоловіка позивача, яка фактично не проживає у спільній квартирі більше двадцяти років з 1998 року. Відповідач в утриманні житла участі не приймає, спільного господарства з позивачем не веде, а тому позивач просить визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2.
Ухвалою суду від 27.06.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, згідно якої просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач не подала відзив.
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 27.08.2018 року постановлено про заочний розгляд справи за відсутності відповідачів, що відповідає вимогам ст.ст.280,281 ЦПК України.
Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
ВідповідачОСОБА_2, відповідно довідки №701 (а.с.12), зареєстрована в квартирі позивача, але не проживає в ній, згідно акта (а.с.5).
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них.
Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності.
Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.
Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника, й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Як свідчать матеріали справи, відповідач фактично не проживає у вказаній квартирі на протязі 3 років; ніяких заходів по збереженню житла за собою відповідач не вживає; заходів по вселенню у квартиру не приймає.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.
Згідно постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.
Зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст.141 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268,280-282 ЦПК України, ст.ст.405,391 ЦК України, суд,-
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаюча за адресою: 36000 АДРЕСА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1;

відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: 36000 АДРЕСА_4;

третя особа: ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою: 36000 АДРЕСА_4.

Суддя: А.М.Чуванова