ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-п/753/142/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.

секретар судового засідання Расулова А.А.,

учасники справи:

позивач - Національна академія внутрішніх справ,

відповідач - ОСОБА_2,

вимоги позивача - про відшкодування витрат за період навчання,

розглянув в судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 27 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

27.02.2015 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив заочне рішення у цивільній справі № 753/21724/14 (провадження № 2/753/1382/15), яким стягнув з ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, відповідач) на користь Національної академії внутрішніх справ (далі по тексту - позивач) фактичні витрати на підготовку фахівця.

30.07.2018 ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення пославшись на те, що його не було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду, а рішення ухвалене на підставі недоведених обставин.

Доводи щодо неправильності судового рішення обґрунтовані посиланням на те, що відповідач був зарахований на навчання у 2005 р. за результатами конкурсних випробувань, договір про підготовку фахівця був змушений підписати на вимогу позивача, а відтак він не зобов'язаний компенсувати витрати на своє навчання. До того ж вимоги про компенсацію витрат за період до підписання вказаного договору в будь-якому випадку є безпідставними. Також при розгляді справи не було взято до уваги, що відповідач звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням з поважних причин у зв'язку з низьким грошовим забезпеченням.

В судове засідання учасники справи не з'явилися, що є підставою для розгляду заяви без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали цивільної справи № 753/21724/14, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про перегляд заочного рішення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 288 ЦПК України підставою для скасування заочного рішення є існування одночасно таких обставин: відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналогічна норма за виключенням вказівки на неподання відзиву на позовну заяву містилася і в ч. 1 ст. 232 ЦПК України в редакції Закону від 18.03.2004 № 1618-IV.

З матеріалів справи вбачається, що суд двічі направляв відповідачу судові повістки за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, проте повістки повернулись без вручення їх адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

З огляду на вказане суд з дотриманням вимог ч. 3 ст. 76 ЦПК України (в редакції Закону від 18.03.2004 № 1618-IV) направив повістку житлово-експлуатаційній організації, яка обслуговує будинок відповідача. Вказана повістка була отримана ЖЕД-205 12.02.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 52).

Отже зважаючи на те, що було вжито всіх можливих і розумних заходів для виклику відповідача в судове засідання, суд на підставі положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України (в ред. Закону від 18.03.2004 № 1618-IV) вправі був вирішити справу на підставі наявних у ній доказів (постановити заочне рішення).

Однак визначальною при вирішенні заяви про перегляд заочного рішення є та обставина, що відповідачем не надано доказів, які б могли змінити рішення суду.

Так, відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вимоги позивача обґрунтовані, зокрема, підписаним сторонами договором про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ від 29.11.2007 № КВ-210.

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_2 зобов'язався після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений замовником, і відпрацювати не менше трьох років.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання є підставою для відшкодування особою фактичних витрат на підготовку фахівця.

Згідно з умовами, визначеними пунктами 2.1.8., 2.3.6 договору, позивач зобов'язався після відрахування відповідача (закінчення навчання) затвердити розрахунок фактичних витрат на його підготовку за весь термін навчання, а відповідач - відшкодувати фактичні витрати згідно із затвердженим розрахунком.

Вказаний договір не розривався, недійсним у встановленому законом порядку не визнавався і є чинним.

Доказів, які б свідчили про те, що до моменту підписання вказаного договору (впродовж перших двох навчальних років) відповідач самостійно оплачував освітню послугу, суду не надано.

Що стосується інших, наведених у заяві аргументів, зокрема, щодо неправильної оцінки наявних у справі доказів та невірного застосування судом норм права, то зважаючи на положення норм глави 1 розділу V ЦПК України ці обставини можуть предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 287, 288 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року у цивільній справі № 753/21724/14 (провадження № 2/753/1382/15) залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дати постановлення вказаної ухвали.

Суддя:

Повна ухвала складена 04.12.2018.