Ухвала

03 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 757/17454/16-ц

провадження № 61-37884ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Кравченко Інеса Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 13 лютого 2012 року.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року, в задоволені позову відмовлено.

05 червня 2018 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 12 липня 2018 року визнано підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року за клопотанням ОСОБА_1 неповажними. Касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме - заявнику слід було подати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та зазначити інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докажи, а також надати оригінал квитанції про доплату судового збору у розмірі 202,40 грн, і встановлено для виправлення вказаних недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали, та роз'яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 741, ОСОБА_1 отримав вказану ухвалу 20 липня 2018 року.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_1 24 липня 2018 року подано засобами поштового зв'язку квитанцію про сплату судового збору у розмірі 202,40 грн та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що Верховний Суд своєю ухвалою від 12 липня 2018 року, визнаючи неповажними причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, звернув увагу на те, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 був присутнім у судовому засіданні апеляційного суду 13 грудня 2017 року під час розгляду його апеляційної скарги, про що зазначено в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду від 13 грудня 2017 року, а тому позивачу та представнику було відомо про цю ухвалу Однак, Верховний Суд помилився, так як представник ОСОБА_5 не був присутнім у судовому засіданні 13 грудня 2017 року, а в ухвалі апеляційного суду зазначено, що він лише подав апеляційну скаргу від імені ОСОБА_1 Крім цього, посилання суду на те, що оскаржувану ухвалу апеляційного суду було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 20 грудня 2017 року, не є підставою для не поновлення процесуального строку, оскільки він має процесуальне право на вчасне отримання повного тексту судового рішення в належному вигляді і не зобов'язаний кожний день моніторити реєстр судових рішень, а особисто йому не було направлено копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду на адресу реєстрації, а також не було направлено його представнику ОСОБА_5

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-VIІІ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з підпунктом 14 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають чинності та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 325 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК 2004 року), касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення цього строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Можливість поновлення строку на касаційне оскарження в разі його пропуску з поважних причин передбачена також статтею 390 ЦПК України у чинній редакції.

Абзацом другим частини третьої статті 393 ЦПК України передбачено що, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Наведені заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження є неповажними, оскільки, як вбачається з оскаржуваної ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року, з апеляційною скаргою до суду звертався представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 Крім цього, в ухвалі зазначено «В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники позивача доводи апеляційної скарги підтримали з підстав в ній викладених та просили її задовольнити». Отже, представник позивача був присутнім у судовому засіданні про існування оскаржуваного судового рішення йому було відомо. Також ОСОБА_1 не зазначено обставин, за яких він протягом шести місяців не вживав заходів, щоб дізнатися про результати розгляду справи апеляційним судом за його апеляційною скаргою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини вирішення (далі - ЄСПЛ) питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, рішення у справі «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справи є обов'язком осіб, які беруть участь у справі, і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

У рішенні у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» ).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Враховуючи, що наведені заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 393, 394, підпунктом 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, Верховний суд

УХВАЛИВ:

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року за клопотанням ОСОБА_1 неповажними.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус КравченкоІнеса Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук