Справа № 750/4660/18 Провадження № 22-ц/795/944/2018 Головуючий у I інстанції - Логвіна Т. В. Доповідач - Євстафіїв О. К.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Бечка Є.М., Шарапової О.Л.,

за участі секретаря Кривопиші Я.О.,

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Комунальне підприємство «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Комунальне підприємство «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради,

на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 червня 2018 року; суддя - Логвіна Т.В.; час, місце ухвалення і дата складання повного її тексту: 18 червня 2018 року, м. Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 р. ОСОБА_2 звернулась з позовом до КП «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради про зобов'язання нарахувати та виплатити їй середній заробіток за затримку остаточного розрахунку за період з 19.04.2018 по 11.05.2018.

Оскаржуваною ухвалою прийнято відмову ОСОБА_2 від позову у зв'язку з задоволенням її вимог КП «Чернігівське тролейбусне управління» після звернення до суду та стягнуто з останнього 1500 грн 00 коп. на відшкодування понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу. Постановляючи цю ухвалу, місцевий суд зазначив, що він вважає за можливе прийняти відмову ОСОБА_2 від позову та що в силу ч. 3 ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягти 1500 грн 00 коп. на відшкодування документально підтверджених нею витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі КП «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради просить вказану ухвалу скасувати в частині відшкодування позивачеві витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн 00 коп. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу суду надано лише акт виконаних робіт, що в силу ст.ст. 137, 141 ч. 8 ЦПК України не є достатнім.

25.07.2018 суд отримав відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача заперечує проти її задоволення. Також у відзиві міститься попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат ОСОБА_2, згідно з яким вона очікує понести в зв'язку з апеляційним розглядом справи витрати на правову допомогу у сумі 600 грн 00 коп. (арк. 40). На підтвердження цих витрат 01.08.2018 суду надано заяву з доданими до неї доказами їх понесення у сумі 600 грн 00 коп. (арк. 42, 44, 43).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з ст.ст. 76, 78 ч. 2 ЦПК України, для відшкодування ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу вона має надати суду допустимі докази понесення цих витрат. Але таких нею не надано.

Так, на підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу у суді І інстанції ОСОБА_2 надано: договір про надання правової допомоги від 24.04.2018 (арк. 19), ордер на надання правової допомоги серії ЧН № 047255 від 18.06.2018 (арк. 18), акт виконаних робіт від 18.06.2018 (арк. 20) і квитанцію до прибуткового касового ордеру № 7 від 18.06.2018 (арк. 16) на суму 1500 грн 00 коп.

На обґрунтування вимог про стягнення відшкодування судових витрат на правничу допомогу в апеляційному суді позивач надала: акт виконаних робіт від 01.08.2018 (арк. 44) та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 7 від 01.08.2018 (арк. 43) на суму 600 грн 00 коп.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і пп. 1, 3 розд. І Положення про форму та зміст розрахункових документів, що затверджене наказом Мінфіну України від 21.01.2016 № 13, на підтвердження факту надання послуг та отримання готівкових коштів у сфері послуг суб'єкт господарювання має видати споживачеві розрахунковий документ, форма і зміст якого відповідають цьому Положенню та залежать від виду суб'єкта господарювання. У п. 3 Положення зазначено, що у разі відсутності у документі хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, документ не прийматиметься як розрахунковий. На порушення цих вимог в квитанції до прибуткового касового ордеру № 7 від 18.06.2018 адвокатом ОСОБА_3 не зазначено форму господарюючого суб'єкта, який отримав від позивача ці кошти (фізична особа-підприємець, само зайнята особа тощо; арк. 16).

В наданій апеляційному суду квитанції до прибуткового касового ордеру № 7 від 01.08.2018 зазначено про отримання від ОСОБА_2 коштів фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (арк. 43). Крім того, останнім на виконання ухвали суду від 17.07.2018 (арк. 36) надано довідку Чернігівської ОДПІ від 30.07.2018 № 1486/ФОП/25-22-13-06, згідно з якою він з 01.01.2018 перебуває на загальній системі оподаткування (арк. 45).

Статтями 13-15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально, у складі адвокатського бюро і у складі адвокатського об'єднання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 цього Закону, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Такий же припис мається у ч. 2 п. 65.1 ст. 65 Податкового кодексу України.

Оскільки адвокатом ОСОБА_3 здійснюється індивідуальна адвокатська діяльність, то в силу п. 65.7 ст. 65 Податкового кодексу України і Порядку обліку платників податків і зборів, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 з наступними змінами, він як самозайнята особа має бути зареєстрований як платник податків у податковій інспекції та мати довідку про взяття на облік платника податків (форми № 4-ОПП).

З наведених норм права випливає, що отримання адвокатом плати за надану ним правову допомогу (гонорару) як фізичною особою-підприємцем категорично виключається. Тобто ОСОБА_3 як адвокат повинен був отримати гонорар за надання правової допомоги ОСОБА_2 як самозайнята особа. По справі ж встановлено, що він отримав вищевказані кошти від ОСОБА_2 як фізична особа-підприємець, а не як самозайнята особа. Правовий статус адвоката ОСОБА_3 не є тотожним правовому статусу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

В силу ч. 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення, в тому числі і в частині розподілу судових витрат, має ґрунтуватися на належних і допустимих доказах. Вищенаведене доводить висновку, що у суду відсутня можливість констатувати, що квитанції про сплату ОСОБА_2 ОСОБА_3 та фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 коштів в сумах 1500 грн 00 коп. і 600 грн 00 коп. є допустимими доказами понесення нею витрат на оплату правової допомоги адвоката ОСОБА_3

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 червня 2018 року в частині стягнення з Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_2 1500 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу скасувати і у їх відшкодуванні відмовити.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про стягнення з Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_2 витрат на надання правничої допомоги по цій справі в суді апеляційної інстанції в сумі 600 грн 00 коп. відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий:Судді: