Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 344/15553/15-ц

провадження № 61-8343св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 липня 2016 року в складі колегії суддів: Проскурніцького П. І., Вакарук В. М., Бойчука І. В.,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про розірвання договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації.

Позовна заява мотивована тим, що 23 грудня 2014 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 зі сплатою платежів у порядку та строки передбачені договором. Проте відповідач належним чином свої зобов'язання не виконав, зокрема не передав позивачу в передбачений договором строк кошти у розмірі 258 283,00 грн.

Посилаючись на указане, ОСОБА_4 просив суд розірвати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1

м. Івано-Франківську, укладений 23 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 799, а також скасувати запис про реєстрацію права власності на вказану квартиру на підставі цього договору.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 16 травня 2016 року позов задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 23 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, зареєстрованим у реєстрі за № 799, зобов'язано скасувати запис про реєстрацію права власності на зазначену квартиру на підставі вказаного договору купівлі-продажу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав своє зобов'язання щодо здійснення платежів у строк, визначений спірним договором купівлі-продажу, у зв'язку із чим позивач правомірно заявив вимоги щодо розірвання спірного договору купівлі-продажу квартири.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 липня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 16 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що відсутні належні та допустимі докази ухилення відповідачем від виконання свого зобов'язання за договором купівлі-продажу квартири в частині здійснення оплати за придбану квартиру.

У липні 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

У жовтні 2016 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що судове рішення є законним і обґрунтованим.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частини третьої статті 10 та статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що зі сторони відповідача не було істотного порушення умов договору, а позивачем не надано належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання свого зобов'язання за укладеним між сторонами договором, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судом апеляційної інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є.Червинська