Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 201/12716/14-ц

провадження № 61-4856 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного

цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 10 травня 2016 року у складі судді Черновського Г. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

На обгрунтовуння позовних вимог зазначало, що 10 липня

2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі

ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0304/0708/98-005, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 90 000,00 доларів США зі сплатою 12,5 процентів річних з кінцевим строком повернення до 09 липня 2018 року. На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0304/0708/98-005-р від 10 липня 2008 року.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі ТОВ «ФК «Вектор Плюс») було укладено договір факторингу № 15. Цього ж дня між

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» також було укладено договір факторингу. Внаслідок укладення зазначених договорів ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора (стягувача) за кредитним договором № 0304/0708/98-005 від 10 липня 2008 року. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на

01 серпня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 1 466 489,36 грн, з яких: 928 290,71 грн - заборгованість за кредитом, 419 554,14 грн - заборгованість за відсотками, 118 644,51 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків.

Посилаючись на наведене, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі

1 466 489,36 грн та відшкодувати судові витрати.

03 березня 2015 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ТОВ «Кредитні ініціативи»,

ПАТ «Сведбанк» про визнання незаконнимидій відповідачів щодо неповідомлення про переуступку прав вимоги.

Зустрічний позов обгрунтовувала тим, що ніхто з відповідачів не повідомив її про зміну кредитора за кредитним договором від 10 липня 2008 року, що суперечить частині тринадцятій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин. Посилаючись на наведене, просила визнати незаконними дії ТОВ «ФК «Вектор Плюс»,

ТОВ «Кредитні ініціативи», ПАТ «Сведбанк» щодо неповідомлення її про переуступку права вимоги.

03 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Кредитні Ініціативи» про визнання недійсним договору поруки.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що договір поруки

№ 0304/0708/98-005-р від 10 липня 2008 року, укладений між ним та

ВАТ «Сведбанк», він не підписував, згоди на укладення кредитного договору не надавав. Посилаючись на те, що договір поруки є підробленим, просив визнати його недійсним.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня

2016 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 606 441,20 грн.

Узадоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ТОВ «Кредитні ініціативи», ПАТ «Сведбанк» про визнання незаконними дій щодо неповідомлення про переуступку прав вимоги відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання договору поруки недійсним відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок укладення договорів факторингу ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора (стягувача) за кредитним договором від 10 липня 2008 року, позичальником за яким є ОСОБА_1, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором №0304/0708/98-005 від 10 липня 2008 року виникла заборгованість у розмірі 1 606 441,20 грн, а тому вимоги позивача про її стягнення є обгрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, суд виходив з того, що факт направлення їй повідомлення про дострокове повернення заборгованості та про переуступку прав вимоги за кредитним договором підтверджується поштовою квитанцією, що міститься в матеріалах справи.

Відмова у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки мотивована відсутністю доказів на підтвердження його доводів про не підписання ним цього договору. Призначена у справі почеркознавча експертиза не була проведена з причин не оплати її

ОСОБА_2 та не надання ним вільних зразків підпису і почерку.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з обгрунтованості висновків суду першої інстанції про доведеність факту наявності у відповідачів заборгованості за кредитним договором і недоведеності ними зустрічних позовних вимог про визнання незаконними дій відповідачів та визнання недійсним договору поруки.

У січні 2018 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

ОСОБА_2, у якій заявник просив скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2016 року і ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, зокрема суди попередніх інстанцій не надали правову оцінку факту не отримання відповідачами повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором, не звернули увагу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року у справі №201/4368/16-ц, яким установлено факт не повідомлення ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк» заявника про відступлення права вимоги за кредитним договором. Крім того, суди не перевірили законність відступлення права вимоги за кредитним договором з огляду на положення статті 35 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого іпотекодержатель повинен направити іпотекодавцю повідомлення про усунення порушень договору іпотеки та кредитного договору, а також не перевірили наявність у ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» ліцензії на здійснення факторингової діяльності. Вказував на те, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором неможливо встановити її склад та механізм нарахування, що ставить під сумнів правильність нарахування заборгованості, та що суди не надали належної правової оцінки зустрічному позову заявника.

18 квітня 2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2, у якому просило відмовити у її задоволенні у зв'язку з безпідставністю. Зазначало, що матеріали справи містять всі необхідні докази правомірності переходу права вимоги від ПАТ «Сведбанк» до ТОВ «Кредитні ініціативи», направлення ОСОБА_1 повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні, та свідоцтва про реєстрацію ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і

ТОВ «Кредитні ініціативи», як фінансових установ. Натомість ОСОБА_2 не надав доказів на спростування правильності розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Рішення судів попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ПАТ «Сведбанк» про визнання дій незаконними не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга

ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами установлено, що 10 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0304/0708/98-005, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 90 000,00 доларів США зі сплатою 12,5 процентів річних з кінцевим строком повернення до 09 липня 2018 року. На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, в цей же день, між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0304/0708/98-005-р., відповідно до якого поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором щодо сплати кредиту, процентів і неустойки.

18 березня 2009 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є

ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору №0304/0708/98-005 від 10 липня 2008 року, згідно якої змінено період щомісячної сплати процентів за кредитом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 01 серпня2014 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає

134 281,00 доларів США, що за курсом Національного Банку України еквівалентно 1 606 441,20 грн, з яких: 77 595,00 доларів США, що еквівалентно 928 290,71 грн, - заборгованість за кредитом, 35 070,16 доларів США, що еквівалентно 419 554,14 грн, - заборгованість за відсотками, 21 615,84 доларів США, що еквівалентно 258 596,35 грн, - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків. Згідно розрахунку пеня за рік перед зверненням до суду складає 9 917,39 доларів США, що еквівалентно 118 644,51 грн.

Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого банк відступив фактору право вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1

У подальшому, 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступив фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») право вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 Після переходу прав вимоги фактор має право нараховувати, як новий кредитор, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі відносно боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (стаття 1078 ЦК України).

Ураховуючи наведене, правильним є висновки судів попередніх інстанцій про те, що за наслідками укладення зазначених вище договорів факторингу до

ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшли усі права первісного кредитора за кредитним договором № 0304/0708/98-005 від 10 липня 2008 року.

Посилання заявника на не отримання відповідачами від ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, є безпідставними.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

Крім того, наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов'язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається ОСОБА_2, не припиняє зобов'язань сторін за кредитним договором, не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора, і не може слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Судами установлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» направляло боржникам повідомлення про усунення порушень за вих. № ШВД/ від 22 серпня 2014 року, яким повідомило відповідачів про перехід права вимоги за кредитним договором № 0304/0708/98-005 від 10 липня 2008 року від ПАТ «Сведбанк» до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та від останнього до ТОВ «Кредитні ініціативи», а також про наявність станом на 01 серпня 2014 року заборгованості у розмірі

134 281,00 доларів США, та необхідність її дострокового погашення. Направлення вищезазначеного повідомлення підтверджується списком поштових відправлень №6536 та списком відправки рекомендованої кореспонденції №78 від 27 серпня 2014 року, які містяться у матеріалах справи.

Посилання в касаційній скарзі на не урахування судами попередніх інстанцій положень статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення іпотекодавцю іпотекодержателем повідомлення про усунення порушень кредитного договору та договору іпотеки, суд касаційної інстанції не приймає до уваги, оскільки зазначений закон не підлягає застосуванню до правовідносин сторін.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до

ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання договору поруки недійсним, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності його тверджень про не підписання ним договору поруки.

На виконання вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року суд першої інстанції сприяв сторонам у всебічному та повному з'ясуванні обставин справи, призначивши за заявою ОСОБА_2 почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання про належність ОСОБА_2 чи іншій особі підпису в договорі поруки № 0304/0708/98-005-р від 10 липня

2008 року. Однак, зазначена експертиза не була проведена у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не здійснив її оплату та не надав зразки його підпису і почерку.

Перевіряючи твердження заявника щодо неправильності наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, слід зазначити, що ОСОБА_2 не надав будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів.

Разом з тим, Верховний Суд, в межах наданих йому повноважень, зазначає, що при визначенні розміру пені суд першої інстанції не звернув увагу, що позивач просив стягнути пеню за рік до звернення з позовом до суду у розмірі

118 644,51 грн, а не за весь період її нарахування. Ухвалюючи рішення в цій частині, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, що призвело до збільшення суми нарахованої пені та загальної суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів. Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині, апеляційний суд на зазначене увагу не звернув.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Ураховуючи наведене, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року, в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення пені, підлягають скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» пені у розмірі 118 644,51 грн.

У зв'язку із зменшенням розміру нарахованої пені, підлягає зміні рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року, в частині стягнення загальної суми заборгованості за кредитним договором

№ 0304/0708/98-005 від 10 липня 2008 року, шляхом її зменшення з

1 606 441,20 грн до 1 466 489,36 грн.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від

10 травня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року є законними та обгрунтованими. Доводи касаційної скарги правильність висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 13 березня 2018 року відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, а тому з нього на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 8 282,40 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від

22 листопада 2017 року, в частині задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення пені, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» пеню у розмірі 118 644,51 грн.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від

22 листопада 2017 року, в частині задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення загальної суми заборгованості за кредитним договором № 0304/0708/98-005 від 10 липня 2008 року, змінити.

Зменшити розмір загальної суми заборгованості за кредитним договором

№ 0304/0708/98-005 від 10 липня 2008 року, стягнутої солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», до 1 466 489,36 грн.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від

10 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 8 282,40 грн.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик