Справа № 454/1946/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2018 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокаля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Телязька сільська рада Сокальського району Львівської області, треті особи ОСОБА_4 та Сокальська державна нотаріальна контора про визнання заповіту нікчемним та стягнення судових витрат -,,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_2 та Телязької сільської ради Сокальського району Львівської області, треті особи ОСОБА_4 та Сокальська державна нотаріальна контора про визнання заповіту нікчемним та стягнення судових витрат з наступних підстав :

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_5. Спадкоємцями за законом після батькової смерті є позивач ОСОБА_1 та брат позивача ОСОБА_4.

При зверненні до Сокальської нотаріальної контори за оформленням спадщини після смерті їх батька державним нотаріусом повідомлено, що батьком 31 березня 2010 року складено заповіт не в їх з братом користь.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах спадкування» заповіт, як правочин, підпорядковується загальним правилам про вчинення правочинів та їх недійсність, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Відповідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст і правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації, лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно з ч.3 ст. 1247 ЦК України, заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Аналогічне цій нормі положення зазначене у ст.37 Закону України «Про нотаріат», за якою на вчинення деяких нотаріальних дій, у тому числі щодо посвідчення заповіту, уповноважуються посадові особи органів місцевого самоврядування. При посвідченні заповітів такі особи повинні керуватися Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року за № 1298/20036.

Відповідно з абзацом третім пункту 1.6 ст.1 Посвідчення заповітів Ш розділу Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036, посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов»язана роз»яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України про що зазначається у тексті заповіту.

Згідно з пунктом 1.10 зазначеного Порядку, відомості про посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування заповітів та інформація про їх скасування, зміну або видачу дубліката підлягають обов»язковому внесенню до Спадкового реєстру у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 р.№ 491 «Про затвердження порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі».

Згідно ст. 10 вказаного Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, заяви про реєстрацію подаються (надсилаються) Реєстратору: в день вчинення відповідної нотаріальної дії.

Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (ст.ст. 219,220,224,224 ЦК України тощо) та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом ст.223, 225 ЦК України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та потребує визнання його таким судом.

Як вбачається зі змісту заповіту, посвідченим секретарем Телязької сільської ради Н.Майко при посвідченні заповіту було порушено порядок посвідчення та реєстрації заповіту, не ро»зяснено заповідачу ст. 1241,1307 ЦК України.

Виходячи зі змісту Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованої Сокальською державною нотаріальною конторою 08.08.2016 року заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі 13.07.2016 року, не в день вчинення нотаріальної дії. а після смерті заповідача.

Згідно з ч.1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Таким чином заповіт було складено з порушенням нормативно-правових актів, вимог щодо його посвідчення та реєстрації у Спадковому реєстрі. Посадовою особою не роз»яснено заповідачеві зміст ст. 1241,1254, 1307 ЦК України, тому такий заповіт є нікчемним і не може породжувати для сторін юридично-правових наслідків.

Крім того батько позивача довший час хворів на онкологічне захворювання. Сини разом зі своєю матір»ю постійно доглядали за ним, не дивлячись на те, що проживали у Львові, кожні вихідні приїжджали в село, допомагали по господарству, робили ремонти в будинку, утримували батька, давали кошти на лікування. 21 січня 2015 року позивач відвіз батька до онкологічного центру у Львові, де лікарі встановили діагноз: рак нижнього грудного відділу стравоходу і йому треба було робити операцію. Всі витрати на операцію та лікування після операції несли тільки ми з братом. Після операції ми почергово доглядали за батьком, крім нас за батьком доглядала і наша мати. Коли ми його привезли додому, то мати постійно була біля батька, готувала йому їжу, прала його одяг та займалася іншими справами по господарству. На його утримання та лікування ми постійно давали кошти і купляли йому все необхідне для його нормального життя, не дивлячись на всі наші старання стан здоров»я батька погіршувався. Для того, щоб він не страждав від болю, лікарі йому призначили обезболюючі ліки, які мали наркотичну дію. На протязі останніх пів року він вже не усвідомлював свої дії, в нього з»явилися галюциногенні марення.

Виходячи з судової практики, яка склалася на сьогоднішній день, необхідно зазначити, встановлення волевиявлення не може обмежуватися лише словесним (мовним) виразом щодо вчинення того чи іншого правочину. Вкрай важливим є встановлення внутрішньої волі особи, формою (зовнішнім вираженням, якою є виявлення у вигляді словесного виразу. Так, зовнішній вираз і внутрішня воля повинні бути об»єднані бажанням настання певного юридичного наслідку і супроводжуватись адекватним розумінням як природи вчинюваної дії, так і її результатом. Свободне (вільне) волевиявлення завжди є самостійним, проявом свідомості особи, не обтяженої ні психічним, ні фізичним тиском, яка володіє повним обсягом цивільної дієздатності.

Секретар Телязької сільської ради Сокальського району при оформленні заповіту не пересвідчилася чи батько позивача складає заповіт при вільному волевиявленні, без будь-якого тиску , не повідомила його про настання наслідків, що обумовлені в заповіті.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, а одним із способів захисту згідно ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання правочину недійсним.

На підставі зазначеного вище, керуючись ст.ст.З, 118-120 ЦПК України, ст.15 ЦК України, 203, ч.2 ст.209, ст. 210, ч.1 ст.215, ч.2 ст. 1257 Цивільного кодексу України, «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», «ІІорядком державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі», просить суд встановити нікчемність заповіту складений ОСОБА_7 посвідчений Телязькою сільською радою 31.03.2016 року за реєстром № 12 в користь ОСОБА_2. Також просить стягнуги з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

В суд надійшло письмове заперечення Представника ОСОБА_2 ОСОБА_8 по цивільній справі за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_2, Телязької сільської ради про встановлення нікчемності заповіту, зокрема вважає позов необгрунтованим та безпідставним виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок її смерті.

Відповідно до ст. 202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб,

незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.1247 ЦК України. Вимоги до форми заповіту: письмова форма із зазначенням місця та часу його складання; особисте підписання заповідачем; нотаріальне посвідчення або посвідчення іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 1252 цього Кодексу серед яких статтею 1251 ЦК України передбачені посадові особи відповідного органу місцевого самоврядування.

За змістом ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса,заповіт крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 б) п.5 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Пунктом 2 ст. 37 Законом України «Про нотаріат» визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють нотаріальні дії, зокрема, посвідчують заповіти.

Пунктами 1.2.,1.3 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 11 листопада 2011 року № 3306/5, передбачено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Відповідно до статті 7 Закону України «Про нотаріат» посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Автономної Республіки Крим, крім того, - законодавством Автономної Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсним в силу закону).

Як вказано вище, форма заповіту передбачає складення його письмово із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (ст. 1247 України).

Докази наявності фізичної вади чи іншої хвороби у заповідача ОСОБА_5, яка перешкоджала б йому власноруч підписати заповіт та викликала б необхідність посвідчувати такий заповіт у присутності свідків, як і волевиявлення заповідача на підставі ч. 1 ст. 1253 ЦК України, неможливість підписання заповіту у зв'язку із недієздатністю спадкодавця в матеріалах справи відсутні, а від так посилання позивача на те, що заповідач не розумів значення своїх дій в момент посвідчення заповіту вважають спростованими.

Заповіт ОСОБА_5 складений у письмовій формі, із зазначенням місця (с.

Теляж, Сокальського району) і часу (15год.30хв)

складення заповіту, дати й місця народження заповідача (ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився в с. Ульвівок, Сокальського району) та підписаний особисто заповідачем. Вимоги п. 1.4. Розділу III Порядку вчинення нотаріальних дій (посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, та ст. 1247 ЦК України при посвідченні заповіту дотримано.

Пропуск строку для вчинення дії щодо внесення відомостей про заповіт до Спадкового реєстру (13 липня 2016 року) не можуть бути підставою нікчемності заповіту, оскільки особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача та відповідність його волі розпорядження про призначення спадкоємцем за заповітом ОСОБА_2

Наведену позицію висловлено в ухвалі Верховного Суду України 11.04.2017 року (справа №607/21622/14-ц). Просять врахувати викладене при розгляді справи в суді.

З метою всебічності та повноти дослідження матеріалів справи та для можливості досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також щоб унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин, просять врахувати також наступну судову практику :

Ухвалу ВССУ від 14.12.2016р. (справа № 607/21622/14-ц);

та Ухвала Верховного суду України від 11.04.2017р. (справа № 607/21622/14-ц).

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 в судовому засіданні позов підтримали та в його обгрунтування зіслалися на обставини викладені в позові. Крім того додатково пояснили, що в ОСОБА_5 було два сина. ОСОБА_5 дуже хворів , мав онкологічне захворювання , потребував постійного догляду. Позивач батькові надавав постійну допомогу. Заповіт не відповідає формі заповіту і є нікчемним . При посвідченні заповіту секретарем не було роз»яснено ряд норм законодавства, зокрема про можливість зміни заповіту. У спадковому реєстрі не було зареєстровано заповіту в день його посвідчення секретарем . ОСОБА_5 заповів своє майно чужій людині маючи при цьому двох рідних синів. Позивач та третя особа не чули , щоб батько хотів комусь заповісти своє майно, а вони батька лікували, давали кошти та поховали. Секретар не перевірила стан батьки при посвідченні заповіту.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_13 В судовому засіданні проти позову заперечили та просили в позові відмовити з наступних підстав : в своєму позові ОСОБА_1 вказує як на підставу нікчемності заповіту на такі обставини:

1. несвоєчасність внесення Телязькою сільською радою відомостей до Спадкового реєстру;

2. не роз'яснення Телязькою сільською радою при посвідченні заповіту ОСОБА_10 змісту статей 1241, 1307 ЦК України.

Таким чином, обгрунтування позовних вимог зводиться тільки до констатації незаконності дій посадової особи органу місцевого самоврядування при складанні заповіту.

Однак дані факти не можуть служити підставою для задоволення позовних вимог, оскільки заповідач який звернувся до секретаря сільської ради для посвідчення заповіту, а також ОСОБА_2, на користь якого був вчинено заповіт, не мають відношення до порядку організації роботи органу місцевого самоврядування та не несуть відповідальність за дії чи бездіяльність посадових осіб, а тому така помилка не може вплинути на волевиявлення спадкодавця та права спадкоємця, які виникають для нього на підставі даного заповіту.

Дана позиція відображена у рішенні Європейського суду з прав людини, викладена у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року, згідно якої, громадяни не несуть відповідальності за незаконні дії органів державної влади чи місцевого самоврядування та повинні бути впевнені в тому, що органи державної влади чи місцевого самоврядування при розгляді заяв громадян діятимуть в межах законодавства.

Незначні недоліки допущені при посвідченні заповіту не можуть бути підставою для прийняття рішення щодо зміни волі заповідача.

Особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача та відповідність його волі розпорядження про призначення спадкоємцем за заповітом ОСОБА_2

Саме заповітом ОСОБА_5 виявив свою останню волю щодо належного йому майна. Дії ОСОБА_1, який пред'явивши позов про визнання нікчемним заповіту, про визнання недійсним заповіту (справа слухається під головуванням судді Струс) його батька, може розцінюватися не що інше як неповага до спадкодавця та наруга над його останньою волею.

Проте, зважаючи на відносини синів із ОСОБА_7 це й не є дивним. Адже сини покійного ОСОБА_5 з ним практично не спілкувались, оскільки з 1983 року після розірвання шлюбу між мамою позивача та заповідачем, ОСОБА_5 проживав окремо.

Тому наведені факти пояснюють те, чому ОСОБА_5 склав заповіт на ОСОБА_2, який підтримував його в останні важкі роки життя.

Представник відповідача Телязької сільської ради Сокальського району Львівської області Гібляк Н.П. в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила , що до них в сільську раду прийшов особисто ОСОБА_5 та сказав, що бажає оформити заповіт на ОСОБА_2, оскільки він винен йому багато грошей і тому заповіт бажає скласти саме на нього. Вона знала, що ОСОБА_5 був хворий, оскільки вони збирали йому кошти на операцію в двох селах. Державне мито оплатив за складання заповіту сам ОСОБА_5. Останній вільно висловлював свою волю, прочитав заповіт , а потім добровільно підписав цей заповіт. Заповіт вони зареєстрували в реєстрі вже після смерті ОСОБА_5, оскільки їм прийшов в сільську раду відповідний лист про направлення в реєстр за один раз не менше трьох заповітів, а оскільки заповітів тоді посвідчували мало, то вийшла затримка в цьому питанні.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що є братом позивача. Він часто возив маму на машині в село до батька по пятницях. Вони в селі замовляли фіру та вивозили все, наводили порядок. Три останні тижні вони постійно їздили до батька в село, а в останні три дні їх мама постійно булла біля батька. Він також перед тим возив батька на лікування до м.Львова. ОСОБА_2 вони ніколи не бачили з братом біля батька.

Представник третьої особи Сокальської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув , однак подав заяву про слухання справи у їх відсутності , просить прийняти рішення на розгляд справи.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докаи по справі суд приходить до висновку,що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Телязької сільської ради Сокальського району Львівської області, треті особи ОСОБА_4 та Сокальська державна нотаріальна контора про визнання заповіту нікчемним та стягнення судових витрат слід відмовити з наступних підстав :

Відповідно до ст. 1233 ЦК України вбачається, що заповітом є особисте розпорядження особи на випадок її смерті.

Відповідно до ст. 202 ЦК України вбачається, що заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб,

незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.1247 ЦК України. Вимоги до форми заповіту: письмова форма із зазначенням місця та часу його складання; особисте підписання заповідачем; нотаріальне посвідчення або посвідчення іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 1252 цього Кодексу серед яких статтею 1251 ЦК України передбачені посадові особи відповідного органу місцевого самоврядування.

За змістом ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса,заповіт крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсним в силу закону).

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 06.07.2016 року вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №НОМЕР_2 від 06.07.2016 року вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті ракова інтоксикація.

Відповідно до заяви про прийняття спадщини від 08.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 подав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5

Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 08.08.2016 року № 44701397 вбачається, що проведено реєстрацію спадкової справи № 59335148 , спадкодавець ОСОБА_5 .

Відповідно до заповіту посвідченого секратарем Телязькою сільською радою Львівської області від 31 березня 2016 року вбачається, що ОСОБА_5 все своє майно заповів ОСОБА_2.

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 08.08.2016 року вбачається, що зареєстровано в реєстрі заповіт ОСОБА_5.

Відповідно до заяви про прийняття спадщини 09.12.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 подав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 14 березня 1980 року вбачається, що батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_5

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 25 липня 1982 року вбачається, що батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_5

Відповідно до довідки Львівського державного онкологічного регіонального лікувального-діагностичного центру від 03.02.2015 року вбачається, що ОСОБА_5 проведено операцію .

Відповідно до довідки Телязької сільської ради від 19.07.2016 року вбачається, що ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 . До дня смерті разом з ним проживав і був зареєстрований ОСОБА_2. Заповіт від імені ОСОБА_10 Телязька сільська рада посвідчувала 31.03.2016 року за реєстром № 12.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Телязької сільської ради Сокальського району Львівської області, треті особи ОСОБА_4 та Сокальська державна нотаріальна контора про визнання заповіту нікчемним та стягнення судових витрат слід відмовити з наступних підстав : форма заповіту передбачає складення його письмово із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (ст. 1247 ЦК України).

В судовому засіданні судом встановлено, що докази наявності фізичної вади чи іншої хвороби у заповідача ОСОБА_5, яка перешкоджала б йому власноруч підписати заповіт та викликала б необхідність посвідчувати такий заповіт у присутності свідків, як і волевиявлення заповідача на підставі ч. 1 ст. 1253 ЦК України, неможливість підписання заповіту у зв'язку із недієздатністю спадкодавця в матеріалах справи відсутні. Отже посилання позивача ОСОБА_1 на те, що заповідач ОСОБА_5 не розумів значення своїх дій в момент посвідчення заповіту не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Також судом встановлено, що заповіт ОСОБА_5 складений у письмовій формі, із зазначенням місця (с.Теляж Сокальського району) і часу (15год.30хв)

складення заповіту, дати й місця народження заповідача (ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився в с. Ульвівок, Сокальського району) та підписаний особисто заповідачем. Вимоги п. 1.4. Розділу III Порядку вчинення нотаріальних дій (посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, та ст. 1247 ЦК України при посвідченні заповіту на думку суду дотримано.

Пропуск строку для вчинення дії щодо внесення відомостей про заповіт до Спадкового реєстру (13 липня 2016 року) не можуть бути підставою нікчемності заповіту, оскільки особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача та відповідність його волі розпорядження про призначення спадкоємцем за заповітом ОСОБА_2. Наведену позицію висловлено в ухвалі Верховного Суду України 11.04.2017 року (справа №607/21622/14-ц), а також наступну судову практику Ухвалу ВССУ від 14.12.2016р. (справа № 607/21622/14-ц) та Ухвала Верховного суду України від 11.04.2017р. (справа № 607/21622/14-ц).

Також суд зазначає, що обгрунтування позовних вимог зводиться тільки до констатації незаконності дій посадової особи органу місцевого самоврядування при складанні заповіту.

Однак дані факти не можуть служити підставою для задоволення позовних вимог, оскільки заповідач який звернувся до секретаря сільської ради для посвідчення заповіту, а також ОСОБА_2, на користь якого був вчинено заповіт, не мають відношення до порядку організації роботи органу місцевого самоврядування та не несуть відповідальність за дії чи бездіяльність посадових осіб, а тому така помилка не може вплинути на волевиявлення спадкодавця та права спадкоємця, які виникають для нього на підставі даного заповіту.

Дана позиція відображена у рішенні Європейського суду з прав людини, викладена у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року, згідно якої, громадяни не несуть відповідальності за незаконні дії органів державної влади чи місцевого самоврядування та повинні бути впевнені в тому, що органи державної влади чи місцевого самоврядування при розгляді заяв громадян діятимуть в межах законодавства.

Незначні недоліки допущені при посвідченні заповіту не можуть бути підставою для прийняття рішення щодо зміни волі заповідача. Особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача та відповідність його волі розпорядження про призначення спадкоємцем за заповітом ОСОБА_2 Саме заповітом ОСОБА_5 виявив свою останню волю щодо належного йому майна.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Телязької сільської ради Сокальського району Львівської області, треті особи ОСОБА_4 та Сокальська державна нотаріальна контора про визнання заповіту нікчемним та стягнення судових витрат - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд протягом тридяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук