Дата документу 26.12.2018 Справа № 319/327/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №319/327/18 Головуючий у 1 інстанції: Фінько Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/289/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Суміжним землевласником є відповідач, яка на межі своєї ділянки з порушенням будівельних норм і санітарних правил самочинно збудувала сараї, де утримує курей та свиней.

Неприємні запахи від утримання тварин, велика кількість мух, пацюків створюють незручності та загрожують його здоров'ю.

На підставі зазначеного просив суд усунути перешкоди в користуванні належним йому будинком АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_5 перенести сараї та свинарник, що знаходиться на території її домоволодіння АДРЕСА_1

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначив, що за положенням ст.ст. 386, 391 ЦК України позивач як власник житлового будинку вправі вимагати усунення порушень його прав незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення на майбутнє. Відсутність у спірних спорудах домашньої худоби на момент розгляду справи не перешкоджає відповідачеві знову завести свиней і курей та створювати незручності для позивача. В порушення норм процесуального права суд першої інстанції прийняв до уваги відзив на позовну заяву, поданий з порушенням процесуальних строків, безпідставно допитав свідків, дав неправильну оцінку зібраним у справі доказам і фактичним обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вказує, що судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Запорізької області від 21 вересня 2018 року справу передано в провадження судді Полякова О.З.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24 вересня 2018 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито постановлено справу призначити до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням вимог абз. 3 п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», де передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах; відповідно до положення п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, згідно якого до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжя.

Указом Президента України № 297/2018 від 28 вересня 2018 року «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначену цивільну справу було передано до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року справу передано у провадження судді-доповідача Дашковської А.В. та визначено склад колегії: головуючий суддя - Дашковська А.В., судді: Кримська О.В., Бєлка В.Ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Способи захисту цивільних прав, у тому числі захисту права власності, визначені в ст. 16 ЦК України, перелік яких не є вичерпним.

Відповідно до положень норм ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.10,11, 48).

Згідно з довідкою про склад сім'ї, зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №0948 від 12.03.2018 року, виданої виконавчим комітетом Більмацької селищної ради Більмацького району Запорізької області, зареєстрованою у приміщення по АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 (а.с. 19).

Суміжним землевласником є відповідач ОСОБА_5, якій належить земельна ділянка площею 0,16 гектарів, що розташована на території Більмацької селищної ради по АДРЕСА_1 (а.с.48).

За даними технічної інвентаризації станом на 10.02.2018 року на земельній ділянці відповідача розташовані житловий будинок літ. А, веранда літ. А, сараї літ. В, Ж, З, К, М, Н, О, гараж літ. Е, вбиральня літ. П, літня кухня літ. Р, прибудова літ. Г, погріб №3, ганок №2, басейн літ. Б, огорожа №1, вимощення І, колодязь літ. С (а.с. 50-53). У технічному паспорті відсутні відмітки про самовільне будівництво будь-яких об'єктів (будівель та споруд).

Розпорядженням селищного голови від 28.12.2017 року №96 створено комісію селищної ради, якою встановлено, що на земельній ділянці відповідача є самочинні будівлі: гараж, розташований на відстані 0,5 м від межі; курятник, розташований на відстані 5,15 м до вікна житлового будинку позивача, свинарник (збудований із шпал), який розташований на відстані 8,20 м. до вікна житлового будинку та на відстані 1,20 м. до межі земельної ділянки, про що був складений відповідний Акт від 28 грудня 2017 року (а.с. 18).

Проте, за результатами обстеження комісії селищної ради від 23.04.2018 року встановлено, що на території приватного домоволодіння ОСОБА_5 у домогосподарстві тримає 20 курей. При обстеженні інших тварин та худоби не виявлено (а.с.34).

Проведеним судом першої інстанції оглядом садиби відповідача було встановлено, що спірний сарай (свинарник), який зазначено на плані літ. М, збудований зі шпал та накритий шифером. В сараї знаходиться вугілля. Відстань від задньої стіни сараю до межі приблизно один метр. В сараї (курятнику) літ.К, побудованому із цегли і накритого шифером, живуть кури, збудовано сідало для курей. В сараї літ.Ж, збудованому із цегли та накритому шифером, знаходяться господарські речі. Курей немає. Відстань між задньою стіною сараю та межею з домоволодінням позивача приблизно півметра (а.с.115).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, позивач зазначав, що в самочинних сараях, збудованих на межі із його земельною ділянкою, відповідачка утримує домашню худобу і курей, від життєдіяльності яких розповсюджується неприємний запах, комахи і гризуни.

Проте, позивачем не надано жодного доказу відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК, яким чином недотримання відповідачем будівельних норм і правил, порушує його права як власника суміжної земельної ділянки, в чому саме полягають такі перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном і що такі перешкоди неможливо усунути в інший спосіб. Зібраними у справі доказами встановлено, що в спірних сараях відповідач зберігає вугілля і господарські речі, а від курятника, в якому знаходяться біля 20 курей, неприємні запахи до подвір'я позивача не потрапляють.

Не надані такі докази позивачем і в суді апеляційної інстанції.

Зважаючи на те, що позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що самочинні будівлі на суміжній ділянці порушують його права як власника суміжної земельної ділянки і розташованої на ній нерухомості, створює йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірні споруди не завдають шкоди інтересам позивача, не порушують його право власності і відмовив йому у задоволенні позову.

За таких обставин доводи апеляційних скарг про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи безпідставні.

Припущення позивача про можливий негативний вплив в майбутньому на його будинок, розташований на межі земельних ділянок, не є підставою для зобов'язання відповідача знести спірні сараї.

Правові наслідки самочинного будівництва передбачені ст.376 ЦК України, яка передбачає можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, і то лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення.

За позовом громадянина таке рішення може бути ухвалено на підставі ст.391 ЦК в разі доведеності ним відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення перешкод в інший спосіб.

Проте належних і допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що відповідач створює перешкоди позивачеві у здійснені права користування та розпорядження своїм майно останній суду не надав.

За вказаних обставин підстав для покладання на відповідача обов'язку перенести сараї і свинарник в інше місце по справі не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист пав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 серпня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: