Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 442/4010/13-ц

провадження № 61-38252св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

третя особа, яка не пред'являє самостійних вимог щодо предмета спору, - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07 травня 2018 року у складі судді Мікуш Ю. Р.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта»), третя особа, яка не пред'являє самостійних вимог щодо предмета спору, - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про стягнення пені за несплату страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 26 листопада 2007 року, у період дії договору страхування іпотечного майна від 26 січня 2007 року, укладеного між ним та відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Оранта» (далі - ВАТ «НАСК «Оранта»), яке є правонаступником ПАТ «НАСК «Оранта», він повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, який відбувся 16 листопада 2007 року, однак у порушення умов договору страхування страховик відмовив йому у виплаті страхового відшкодування.

На підставі вказаного, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» страхове відшкодування у розмірі 88 074,56 грн, пеню за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 139 026,30 грн, інфляційні втрати у розмірі 189 704,94 грн і три проценти річних у розмірі 20 247,45 грн.

Останнім рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 лютого 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 32 147,21 грн.

Зазначено, що рішення суду у цій частині виконанню не підлягає.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У порядку повороту виконання рішення суду стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «НАСК «Оранта» 106 879,09 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 лютого 2018 року визнано неподаною і повернуто заявникові.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що заявник у визначений судом строк недоліки апеляційної скарги не усунув, тому відповідно до статті 185 ЦПК України його скаргу необхідно визнати неподаною і повернути заявникові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно визнав неподаною і повернув його скаргу у зв'язку з несплатою судового збору у визначеному судом розмірі, оскільки при поданні апеляційної скарги ним було подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, на обґрунтування якого було подано відповідні докази.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням вимог процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У справі, що переглядається, судом установлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 лютого 2018 року частково задоволено позов ОСОБА_4

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 лютого 2018 року залишено без руху з підстав необхідності сплати судового збору у розмірі 2 085,39 грн за подання апеляційної скарги і надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред'явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року1).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 лютого 2018 року містилося клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв'язку з важким матеріальним становищем, оскільки заявник є пенсіонером, на підтвердження чого було додано копію пенсійного посвідчення від 15 червня 2016 року.

Оскільки ОСОБА_4 доказів на підтвердження умов, які відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», є підставою для звільнення заявника від сплати судового збору, зокрема, щодо скрутного майнового становища, не надав, апеляційний суд обґрунтовано, з урахуванням прецендентної практики Європейського суду з прав людини, відмовив у задоволенні його клопотання. При цьому копія пенсійного посвідчення від 15 червня 2016 року не містить даних щодо майнового стану пред'явника цього документа.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

У частинах першій-третій статті 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Так, для виконання вимог ухвали Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2018 року та усунення недоліків апеляційної скарги, ОСОБА_4 була направлена рекомендована кореспонденція з копією цієї ухвали, яка була отримана заявником 07 квітня 2018 року (а. с. 209-210).

ОСОБА_4 своїм правом щодо усунення недоліків апеляційної скарги (сплати судового збору) або подання доказів на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору не скористався, тому апеляційний суд обґрунтовано, відповідно до положень статей 185, 357 ЦПК України, визнав цю скаргу неподаною і повернув її заявникові.

При цьому, згідно з частиною сьомою статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Доводи касаційної скарги, які зводяться до того, що на підтвердження підстав, зазначених у клопотанні про звільнення від сплати судового збору, заявник надав належні докази, на правильність висновку суду не впливають, оскільки спростовуються матеріалами справи і встановленими апеляційним судом обставинами.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк