Справа № 136/1508/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

секретаря судового засідання Белінської С.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ "ПриватБанк" (позивач, банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що 30.11.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 31.05.2018 року в нього перед банком утворилася заборгованість в розмірі 257 839,32 грн., яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача.

Відповідач відзив до суду не подав.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе ухвалити рішення в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитна платіжна схема передбачає здійснення клієнтом банку операцій з використанням платіжної картки за рахунок коштів, які поміщаються зазначеним банком на картковий рахунок, тобто кошти надані банком клієнту в кредит (у межах кредитної лінії).

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 від 30.11.2011 року (а.с. 10), вказана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком Договір про надання банківських послуг. На підставі вказаної заяви ПАТ КБ "ПриватБанк" зобовязалося надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк свої зобовязання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку.

З матеріалів справи суд встановив, що ОСОБА_1 припинив виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим станом на 31.10.2014 року в нього виникла заборгованість в сумі 14 994,54 грн., з них: 5 895,93 грн. заборгованість за кредитом, 6 308,39 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 690,22 грн. - штраф (процентна складова), яку рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 10.02.2015 року було стягнуто на корить кредитора.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 і надалі не виконує взяті на себе зобов'язання, це стало приводом для звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка за розрахунками АТ КБ "ПриватБанк" складає 257 839,32 грн., з них: 253 539,32 грн. - заборгованість за процентами в період з 01.11.2014 року по 31.05.2018 року, а також 4 300 грн. - пеня та заборгованість за комісією.

З'ясовуючи правову підставу нарахування ПАТ КБ "ПриватБанк" комісії суд встановив, що умовами кредитування, які погодила позивач, не передбачають сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Оскільки позивач не надав суду доказів, які підтверджують надання послуг передбачених домовленістю сторін, їх нарахування суд вважає незаконним (постанова Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року по справі № 6-1746цс16).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушення зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (ст. 610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

Як вбачається з розрахунку наданого позивачем (а.с. 7-9), процентна ставка за користування кредитом була змінена в порядку визначеному Умовами та Правилами банківського обслуговування (пункт 1.1.3.2.3), а саме: 01.09.2014 року до 34,80 %, а 01.04.2015 року до 43,20 %. Також суд встановив, що в матеріалах справи відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу зміни процентної ставки за користування кредитом. Оскільки зміна банком розміру процентної ставки за кредитним договором було зроблено в односторонньому порядку, відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та Правилами банківського обслуговування, який згідно частини третьої статті 10561 ЦК України слід вважати нікчемним, суд вважає, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 30 %.

Враховуючи положення статті 1048 ЦК України, встановлений строк повернення процентів до 31.07.2015 року та той факт, що договором не встановлено розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, слід дійти висновку про визначення в період з 01.07.2016 року по 31.03.2018 року розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, що узгоджується з висновком Верховного Суду України у справі за № 6-1412цс16.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що з відповідача станом на 31.05.2018 року підлягають стягненню проценти за користування кредитом в сумі 4 141,59 грн. (1 314,32 грн. + 2 827,27 грн.), з них: 1 314,32 грн. розмір процентів, що підлягають стягненню за період з 01.11.2014 року по 31.07.2015 року (273 дні прострочення) * 5 895,93 грн. (заборгованість за кредитом) * 30 % (річна процентна ставка) / 360 (кількість днів в році, яка визначена за погодженням сторін), а також 2 827,27 грн. розмір процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, що підлягають стягненню за період з 01.08.2015 року по 31.05.2018 року.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Враховуючи зазначене, а також те, що ОСОБА_1 прострочив виконання зобов'язань, зазначене, суд дійшов висновку про правомірність нарахування пені в сумі 4 300 грн.

Таким чином суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути 8 441,59 грн., з них 4 141,59 грн. - заборгованість за кредитом, а також пеня в сумі 4 300 грн. В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України.

При зверненні з позовом до суду, позивач сплатив судовий збір в сумі 1 762 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 57,69 грн. (1 762 грн. *8 441,59 грн. / 257 839,32 грн.).

Керуючись ст. 526, 530, 549, 610-612, 1049, 1054, 10561 ЦК України, ст. 2, 12, 13, 76, 259, 263, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. № 1Д) заборгованість за Договором №б/н від 22.01.2013 року станом на 31.03.2018 року в розмірі 8 441 (вісім тисяч чотириста сорок одна) грн. 59 коп., з них: 4 141,59 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 01.11.2014 року по 31.05.2018 року, а також 4 300 грн. пеня.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 57 (п'ятдесят сім) грн. 69 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя С.І. Стадник