14.09.2018 Єдиний унікальний номер 205/4386/17
Р І Ш Е Н Н Я 205/4386/17

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2018 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Скрипник К.О.

при секретарі - Попович Х.О.;

за участю учасників справи: представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, поділ набутого майна, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 12 липня 2017 року звернувся до суду з позовом в якому вказав, що він з лютого 2013 року по квітень 2015 року фактично проживав однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3В за адресою: м. Дніпро, ж/м Покровський, 3-Д кв. 27. Сторони в зазначений період мешкали разом, були повязані спільним побутом, їх відносили мали всі ознаки чоловіка та жінки в шлюбі, про які знали всі родичі, друзі, сусіди за місцем їхнього спільного проживання. 14 серпня 2013 року ОСОБА_2 спільно з відповідачкою придбав транспортний засіб автомобіль «Porsche Panamera», 2012 року випуску, д/н НОМЕР_1, номер шасі (VIN-HOMEP) WP0ZZZ97ZCL002895, який було зареєстровано за ОСОБА_3 та було придбано за спільні кошти, з метою спільного його користування. 05 жовтня 2013 року ОСОБА_2 спільно з відповідачкою придбав за спільні кошти двокімнатну квартиру за адресою: м. Дніпро, ж/м Покровський, 3-Д кв. 27, право власності на яку було також зареєстровано за відповідачем. Однак, згодом спільне життя сторін погіршилось та у квітні 2015 року вони припинили спільне проживання однією сім`єю, припинили вести спільне господарство та виникло питання щодо набутого за час їх спільного проживання майна. За усною домовленістю між ними позивач користується автомобілем, а відповідачка залишається мешкати у квартирі. В грудні 2015 року позивач дізнався, що ОСОБА_3 не маючи ключів от автомобіля, після того як отримала дублікат технічного паспорту на спірний автомобіль за значно нижчу ціну продала автомобіль ОСОБА_4, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу автомобіля від 26.11.2015 року, за реєстровим № 5739. Позивач просив встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період часу з лютого 2013 року по квітень 2015 року; поділити спільне сумісне майно квартиру № 27 у будинку № 3-Д на ж/м Покровський в м. Дніпро, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаної квартири, й тим самим, припинивши право власності на 1/2 частину квартири за ОСОБА_3; поділити спільне сумісне майно транспортний засіб автомобіль «Porsche Panamera», 2012 року випуску, д/н НОМЕР_1, номер шасі (VIN-HOMEP) WP0ZZZ97ZCL002895, й тим самим, припинивши право власності на 1/2 частину транспортного засобу за ОСОБА_3; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіль «Porsche Panamera», 2012 року випуску, д/н НОМЕР_1, номер шасі (VIN-HOMEP) WP0ZZZ97ZCL002895, укладений 26.11.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5, за реєстровим № 5739; стягнути судові витрати.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. №2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017р. (далі ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином. Від представника відповідачів надійшло електронною поштою клопотання про перенесення судового засідання у звязку з тим, що на дату подання цього клопотання тобто 13.09.2018 року представник обмежений у праві ознайомлення з матеріалами цивільної справи, отримання копії технічного запису судових засідань, з цією метою просить перенести судове засідання на більш пізню дату. Проте, суд вважає неповажною причину пропуску судового засідання представником відповідачів, у звязку з чим підстави для задоволення такого клопотання відсутні з огляду на наступне.

За змістом ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Особи, що беруть участь в справі, не мають прямого юридичного обов'язку сприяти суду в правильному і своєчасному розгляді і вирішенні цивільної справи, проте зобов'язані утримуватися від дій, здатних перешкоджати досягненню завдань суду щодо правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов'язків.

Так, 27.08.2018 року, 10.09.2018 року електронною поштою надійшли письмові заяви від ОСОБА_8 про надання можливості ознайомлення з матеріалами цивільної справи, які були погоджені суддею, однак представник відповідача не скористався своїми процесуальними правами вчасно, не ознайомився з матеріалами цивільної справи в будь-який зручний робочий час в приміщені суду. А тому, суд враховуюче строки розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та їх представника, належним чином повідомленого про дату та час судового засідання.

Крім того, представник відповідачів приймав участь у розгляді справи по суті, перебував у минулих судових засіданнях, надавав клопотання, які розглянуті судом, у вступному слові в усній формі стисло викладав зміст своїх заперечень щодо предмета позову, приймав участь у допиті свідків, тобто був обізнаний про хід судового розгляду, знав про всі процесуальні дії у справі. А тому, суд враховуючи строки розгляду справи, вимоги закону, вирішив розглянути справу у відсутність відповідачів та їх представника, належним чином повідомленого про дату та час судового засідання.

Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України.

Також, представником відповідачів 26.03.2018 року надано відзив на позов, згідно якого викладено заперечення проти позову, оскільки ОСОБА_3 заперечує факт сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 та вказує, що спірна квартира була придбана за кошти, які є її особистою приватною власністю, про що і зазначено в договорі купівлі-продажу від 05.10.2013 року пункт 4.3 розділу 4. Крім того, ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 01 жовтня 2005 року, шлюб не розірвано, а отже застосування статті 74 СК України в цих правовідносинах суперечить закону. У звязку з чим, просив відмовити в задоволенні позову повністю (Т.1, а.с.209 на звороті). Крім того, представник відповідачів був присутній в судових засіданнях

Треті особи у судове засідання не зявилися, про день і час проведення слухання справи сповіщалися належним чином, про причини неявки не повідомили, письмових заяв не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 14 липня 2017 року вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: м. Дніпро, житловий масив Покровський, 3-Д кв. 27, яка належить на праві власності ОСОБА_3, та заборонено будь-які реєстраційні дії щодо даного обєкту нерухомості; накладено арешт на транспортний засіб, автомобіль «Porsche Panamera», 2012 року випуску, д/н НОМЕР_1, номер шасі (VIN-HOMEP) WP0ZZZ97ZCL002895, білого кольору, що належить на праві власності ОСОБА_3 та заборонити будь-які реєстраційні дії підрозділам ТСЦ України.

Ухвалою від 14 грудня 2017 року внесено виправлення в ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2017 року.

27 серпня 2018 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ОСОБА_1.

Відмовлено в задоволенні клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_9 та в якості співвідповідача ОСОБА_6

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, з огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Квартира № 27 у будинку № 3-Д на ж/м Покровський в м. Дніпро належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 05 жовтня 2013 року приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_10, за реєстровим № 1557 (Т.1, а.с. 208-209).

Транспортний засіб автомобіль «Porsche Panamera», 2012 року випуску, д/н НОМЕР_1, номер шасі (VIN-HOMEP) WP0ZZZ97ZCL002895, білого кольору належав на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (Т.1, а.с.31-32).

Згідно договору купівлі-продажу автомобіля, посвідченого 26 листопада 2015 року приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5, за реєстровим № 5739, ОСОБА_3 продала у власність ОСОБА_4 автомобіль НОМЕР_2 (Т.1,а.с.220).

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 березня 2016 року, яке набрало законної сили визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль НОМЕР_3 (Т.1, а.с.46).

Як зазначає позивач та його представник, ОСОБА_2 фактично проживав однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 У період спільного проживання з лютого 2013 року по квітень 2015 року було придбано вищезазначене майно, яке позивач має намір поділити.

Разом з тим, з доводами позивача, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Сімейного та Цивільного законодавства України і спростовуються матеріалами справи в їх сукупності, поясненнями свідків збоку відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до частини 1 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

При цьому, проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України).

Однак, пунктом 20 Постанови Пленум Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства тощо.

В якості доказів проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу позивач посилається на свої пояснення та показання свідків.

Разом з тим, встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 01 жовтня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1082. Відомості про розірвання шлюбу відсутні. (Т.1, а.с.95).

Тобто, у період який позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю з лютого 2013 року по квітень 2015 року з ОСОБА_3він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6. Вказана обставина має суттєве значення для вирішення справи.

Тому, встановлення факту його перебування з ОСОБА_3у фактичних шлюбних відносинах у той час, коли він перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, не породжує у нього ніяких прав на її майно відповідно до вимог ст. 74 СК України.

Допитані в судовому засіданні свідки з боку відповідача ОСОБА_11 (сестра відповідачки), ОСОБА_12 (сусідка), ОСОБА_13 (сусідка), ОСОБА_14 (подруга), ОСОБА_15, ОСОБА_16 свідчили, що у спірний період не бачили, щоб відповідач з кимсь постійно зустрічалася, серйозних відносин не було, свідок ОСОБА_14 свідчила, що на купівлю квартири більшу частину грошей надавала сестра ОСОБА_11, яка в судовому засіданні також свідчила, що надавала гроші в борг на купівлю житла.

В судовому засіданні були допитані свідки з боку позивача ОСОБА_17, ОСОБА_18, однак з наданих свідчень не можливо встановити, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю в період часу з лютого 2013 року по квітень 2015 року.

Суд встановив, що з позивачем у ОСОБА_3 не було сімейних стосунків і вони не перебували у фактичних шлюбних стосунках у порозумінні ст. 74 СК України, у позивача була інша сім'я і зареєстрований шлюб з ОСОБА_6 Однак, якщо сторони і перебували у фактичних шлюбних відносинах, але не проживали разом в період придбання спірного майна, незалежно від причин, положення ст. 74 СК України на ці правовідносини не поширюються.

Позивач не надав суду ніяких належних доказів не тільки на підтвердження факту сумісного проживання однієї сім'єю з відповідачкою, а і доказів на підтвердження того, що у них був спільний побут, спільний бюджет та на підтвердження того, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Твердження позивача у цій частині не підтверджуються ніякими доказами відповідно до вимог ст.ст. 76, 78 ЦПК України і є повністю надуманими.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_2 не доведено факт його спільного проживання з ОСОБА_3 однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період придбання спірного майна. Також, не надано доказів того, що у зазначений період вони були повязані спільним побутом, мали спільний бюджет та мали взаємні права та обовязки, у звязку з чим в задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період часу з лютого 2013 року по квітень 2015 року необхідно відмовити.

При цьому судом ураховується факт перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 01 жовтня 2005 року, що згідно приписів ст. 74 СК України виключає застосування до спірного майна положень Глави 8 СК України, а саме, правового режиму спільної сумісної власності подружжя, оскільки спірне майно було придбано відповідачем у власність в період, коли позивач перебував в іншому зареєстрованому шлюбі.

За таких обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги про поділ набутого майна безпідставні, не доведені належним чином і задоволенню не підлягають.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину, за якою договір є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Крім того, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Оскільки вимоги про визнання правочину недійсними можуть заявлятись сторонами правочину, то позивачу який не є стороною правочину слід довести, які саме його законні інтереси було порушено вчиненням спірного правочину.

Разом з тим, позивач не посилається на жодну правову підставу недійсності правочину, адже недійсність правочину може наставати лише за певні порушення закону.

Відтак, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу автомобіль «Porsche Panamera», 2012 року випуску, д/н НОМЕР_1, номер шасі (VIN-HOMEP) WP0ZZZ97ZCL002895, укладений 26.11.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5, за реєстровим № 5739є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у звязку з їх безпідставністю.

За вказаних вище обставин, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.141 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7-13, 81, 141, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, поділ набутого майна, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 24.09.2018 року.

Суддя К.О. Скрипник