Ухвала

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 278/812/16-ц

провадження № 61-48670ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Житомирського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_4про розірвання договору купівлі-продажу.

Позовна заява мотивована тим, що 31 липня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку АДРЕСА_1. Продаж житлового будинку здійснено за

178 880,00 грн. Сторони домовились про порядок проведення розрахунків наступним чином: при укладені договору покупець сплачує продавцеві

18 880,00 грн, а решту суми - 160 000,00 грн покупець зобов'язувався сплатити продавцеві чи його представнику до 01 лютого 2015 року. ОСОБА_5 вказав, що відповідач істотно порушила умови укладеного правочину,

оскільки не у повному обсязі виконала взяті на себе зобов'язання по сплаті грошових коштів за прийняту нерухомість, так як не здійснила оплату у розмірі 160 000,00 грн.

Посилаючись на викладені обставини ОСОБА_5 просив суд розірвати укладений між ним та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 з підстав, передбачених частиною другою статті 651 ЦК України.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване відсутністю правових підстав для задоволення позову. Позивачем не було надано доказів завдання істотної шкоди йому, як продавцеві за договором купівлі-продажу. Крім того, на час розгляду справи судом не встановлено наявності спору між сторонами, оскільки відповідач суму коштів, визначену договором як зобов'язання перед позивачем по укладеному між ними правочину, зарахувала на депозитний рахунок нотаріуса, однак позивач ухиляється від їх отримання.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 21 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 31 липня 2013 року між ОСОБА_5 та

ОСОБА_4

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 ? частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Повернуто ОСОБА_4 160 000,00 грн, які знаходяться на депозитному рахунку приватного нотаріуса Сєтака В. Я. (квитанція № НОМЕР_1).

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи, не перевірив доводи та заперечення сторін та не дослідив надані сторонами докази. Місцевий суд, ухвалюючи рішення у справі, не врахував, що дії відповідача щодо зарахування на депозитний рахунок нотаріуса 160 000,00 грн були здійснені через три роки після укладення правочину і після звернення позивача до суду із даним позовом.

Постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 вересня 2016 року скасовано.

Справу передано на новий розгляд до апеляційного суду Житомирської області.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 вересня 2016 року, та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції не з'ясував пов'язаність справи, яка була предметом апеляційного перегляду, зі справою № 278/20/16-ц, не перевірив їх на тотожність предмету і підстав позову, а також не надав оцінки можливості повторного розгляду справи за наявності рішення суду, яке набрало законної сили і яким вирішено спір між тими самими сторонами.

Під час повторного перегляду справи, постановою Житомирського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року апеляційну скаргу

ОСОБА_5 задоволено.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 31 липня 2013 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

При повторному перегляді справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції виходив із істотності порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу від 31 липня 2013 року відповідно до іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тобто, на скільки продавець позбавився того, на що він розраховував.

При цьому судом встановлено, що у цивільній справі № 278/20/16-ц, між тими самими сторонами щодо розірвання договору від 31 липня 2013 року, позовні вимоги були заявлені з інших підстав, а саме внаслідок односторонньої відмови від правочину зі сторони продавця, що відображено у рішенні Житомирського районного суду Житомирської області від 28 березня

2016 року. Суд зробив висновок, що підстави позовів у цій справі та справі

№ 278/20/16-ц не є тотожними.

12 грудня 2018 року ОСОБА_4 через засоби пошитого зв?язку подано до Верховного Суду касаційні скарги, у якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року та закрити провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пунктів 1, 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком;або правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким за цим договором одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.

Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За правилами статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (частина третя статті 692 ЦК України) або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для розірвання договору купівлі-продажу, укладеного

31 липня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з підстав передбачених частиною першою та другою статті 651 ЦК України.

При повторному перегляді даної справи, судом апеляційної інстанції було досліджено матеріали цивільної справи № 278/20/16-ц за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання договору від 31 липня

2013 року, укладеного 31 липня 2013 року між ОСОБА_5 та

ОСОБА_4 За наслідками розгляду справи № 278/20/16-ц Житомирським районним судом Житомирської області 28 березня 2016 року ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підстави позовних вимог в справі № 278/20/16-ц та в даній справі не є тотожними.

Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з висновком Верховного Суду, за яким було скасовано попереднє судове рішення апеляційної інстанції, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. При цьому судом апеляційної інстанції враховано висновок Верховного Суду щодо питання правильного застосування норми права.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Житомирського апеляційного суду від

14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційних скарг матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В.М. Коротун

М.Є. Червинська