ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року м. Чернівці

Справа № 725/5370/16

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.

секретар - Скрипка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору, головуючий у І-й інстанції - Скуляк І.А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позовної заяви зазначав, що 04 серпня 2008 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір №СМ-SMEL00/009/2008 від 25 квітня 2008 року, за яким йому надано кредит в розмірі 361 500 дол. США. Цільовим призначенням кредиту згідно з п.2 частини першої є придбання нерухомого майна та споживчі цілі, а тому є споживчим кредитом у розумінні п. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відсотковою ставкою за даним договором, а саме, п. 3 частини першої визначено плаваючу процентну ставку у вигляді фіксованого відсотка + FIDR.

Зазначав, що пунктом 3 частини № 1 Кредитного договору передбачено, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 5.99 % річних + FIDR. FIDR - це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів. В цьому пункті також вказано, що ставка FIDR може змінюватися банком в порядку передбаченому договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку, а також в приміщеннях банку на інформаційних стендах.

_________________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/822/93/18 Категорія:27 Доповідач Литвинюк І.М.

Разом з тим, зазначав, що порядок розрахунку процентів за користування кредитом, встановлений пунктом 3 Частини № 1 та пунктом 1.4. Частини № 2 Кредитного договору, суперечить нормам чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини - ст. 10 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», пп. 3.3. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вар кредиту».

Вважав, що несправедливою є умова договору щодо правил зміни відсоткової ставки.

Просив визнати недійсним положення п. 3 частини № 1 та п. 1.4 частини № 2 Кредитного договору №CM-SMEL00/009/2008 від 25 квітня 2008 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду матеріалам справи. Відповідачем на надано детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, що свідчить про невідповідність оспорюваного договору вимогам чинного законодавства, та фактично відсутність в належній формі згоди сторін щодо всіх істотних умовах кредитного договору.

На апеляційну скаргу АТ «ОТП Банк» подав відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що умови спірних положення п. 3 частини № 1 та п. 1.4 частини № 2 кредитного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення його становища як споживача кредитних послуг.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 25 квітня 2008 року між позивачем ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір №СМ-SMEL00/009/2008 від 25 квітня 2008 року, за яким останньому надано кредит у розмірі 361 500 доларів.

Цільовим призначенням кредиту згідно з п.2 Частини першої є придбання нерухомого майна та споживчі цілі.

Пунктом 3 Частини № 1 оспорюваного кредитного договору передбачено, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 5.99 % річних + FIDR. FIDR - це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів. В цьому пункті також вказано, що ставка FIDR може змінюватися банком в порядку передбаченому договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку, а також в приміщеннях банку на інформаційних стендах.

За положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним положень кредитного договору, позивач посилалася, зокрема, на те, що в кредитному договорі визначено розмір плаваючої процентної ставки за кредитом, застосування якої порушує права споживача, під час укладення кредитного договору банк, оскільки фактично здійснюється формуванням вартості фінансової послуги без участі споживача та його згоди.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

За положеннями частини п'ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі Правила), банки зобов'язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).

Спірним кредитним договором передбачено порядок визначення розміру процентів. Так, для розрахунку процентів за користування кредитом банк використав плаваючу процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 5,99 % річних + FIDR, що формується на основі процентних ставок за строковими депозитами для фізичних осіб, при цьому банк на власний розсуд установлює такі проценти.

01 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» укладено додатковий договір № 5. Пунктом 2.1.5 додаткового договору визначено, що у випадку порушення позичальником будь-яких своїх зобов'язань, встановлених умовами кредитного договору, плаваюча процентна ставка збільшується шляхом збільшення розміру фіксованого процента, що є складовою частиною плаваючої процентної ставки чи фіксована процентна ставка збільшується (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за кредитним договором), на 2% (два відсотки) річних в порядку, передбаченому цим додатковим договором.

Пунктом 1.4.3.2 частини другої Кредитного договору передбачено, що плаваюча процента ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактична діюча на дату корегування) + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони цим висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовної всієї непогашеної суми кредиту, без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору.

У разі зміни договору, як зазначено в частині третій статті 653 ЦК України, зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Укладаючи кредитний договір, сторони домовились, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого процента (у розмірі 5,99 % річних) + FIDR (процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку в строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). При цьому сторони висловили свою цілковиту згоду щодо передбаченої договором зміни плаваючої процентної ставки.

Отже, виходячи з умов кредитного договору, зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки вона прямо передбачена умовами двостороннього кредитного договору.

З огляду на викладене, положення кредитного договору про встановлення плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого процента + FIDR, не можна вважати несправедливими, тому підстав для визнання спірних положень договорів недійсними немає.

Такий же правовий висновок зроблено Верховним Судом України у справі № 6-511цс15 від 11 листопада 2015 року.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, встановивши, що споживач був проінформований про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, та відмовив у задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується з цими висновками суду, оскільки під час розгляду справи позивачем не доведено, що укладений між сторонами кредитний договір є несправедливим, суперечить принципу добросовісності; із його змісту не вбачається дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища позивача як споживача кредитних послуг.

Інших доводів, які б спростували правильні висновки суду, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 27 грудня 2018 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: О.О. Одинак

І.Б. Перепелюк