Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 477/2520/16-ц

провадження № 61-29144св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач за первинним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна»,

представники позивача за первинним позовом: Нагорний Андрій Євгенович, Сметанюк Ігор Миколайович, Римар Андрій Вікторович,

відповідач 1 за первинним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_7,

відповідач 2 за первинним позовом - ОСОБА_8,

представник відповідачів - ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області у складі судді Семенової Л. М. від 19 червня 2017 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області у складі колегії суддів: Темнікової В. І., Бондаренко Т. З., Крамаренко Т. В. від 04 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» (далі - ПрАТ «АІСЕ Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу за угодою.

Позовна заява мотивована тим, що 15 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна» (далі - ЗАТ «АІСЕ Україна»), правонаступником якого є ПрАТ «АІСЕ Україна», та ОСОБА_7 укладено угоду № 188129 про надання послуг з метою придбання товару в групах, а саме, легкового автомобіля марки «Chevrolet Aveo», а також підписано додатки № № 1, 2 до неї, які є невід'ємними частинами угоди. 11 березня 2011 року на підставі вказаної угоди ОСОБА_7 отримав автомобіль марки «ChevroletAveo», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2. В свою чергу, відповідно до угоди ОСОБА_7 зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 100 щомісячних внесків, проте своїх зобов'язань у повною обсязі не виконав, оскільки з квітня 2015 року припинив сплату щомісячних внесків, а тому має заборгованість за угодою в загальному розмірі 56 068,09 грн.

На забезпечення умов угоди 05 березня 2011 року між позивачем та ОСОБА_8 укладено договір поруки, відповідно умов до якого останній зобов'язався солідарно відповідати перед позивачем у повному обсязі за виконання ОСОБА_7 зобов'язань, що виникають з угоди.

21 серпня 2016 року на адресу відповідачів було направлено вимоги про одноразову сплату всієї суми заборгованості за угодою не пізніше 31 серпня 2016 року, але вимога відповідачами не виконана, борг не погашено.

Посилаючись на викладене, ПрАТ «АІСЕ Україна» просило стягнути солідарно з відповідачів 56 068,09 грн заборгованості та судовий збір.

У березні 2017 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПрАТ «АІСЕ Україна» про визнання угоди від 15 березня 2008року № 188129 та додатків до неї нікчемними.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що угода № 188129 укладена з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вводить споживача в оману; ПрАТ «АІСЕ Україна» здійснює нечесну підприємницьку практику за «пірамідальною схемою». Також як одну з підстав заявлених вимог вказує на відсутність у товариства прав діяти як посередник у страхових відносинах, права на отримання від споживача страхових внесків та перераховувати їх страховій компанії. Посилався також на недоведеність сум нарахування внесків від вартості автомобіля за кожний період нарахувань.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 червня 2017 року позов ПрАТ «АІСЕ Україна» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ПрАТ «АІСЕ Україна» заборгованість за угодою від 15 березня 2008 року № 188129 у сумі 56 068,09 грн, яка складається із 40 544,89 грн щомісячного чистого внеску та 15 523,20 грн заборгованості зі сплати адміністративних внесків (внески в оплату послуг).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_7 належним чином не виконував умови угоди № 188129 про надання послуг, спрямованих на придбання автомобіля, порушуючи строки сплати щомісячних внесків, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати чистих внесків за угодою та адміністративних внесків у сумі 56 068,09 грн, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача.

Разом із тим, ОСОБА_7 не надав належних доказів на підтвердження зустрічних позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 червня 2017 року змінено, стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ПрАТ «АІСЕ Україна» заборгованість за угодою від 15 березня 2008 року № 188129 у сумі 54 334,21 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів, апеляційний суд виходив із того, що оскільки ОСОБА_7 01 серпня 2013 року виповнилося 55 років, то відповідно до пункту 14.1 статті 14 додатку № 2 до угоди ним не сплачуються страхові внески за страхування майнових інтересів, пов'язаних із життям, але ПрАТ «АІСЕ Україна» за період з серпня 2013 року по березень 2015 року продовжував їх нараховувати.

У жовтні 2017 року ОСОБА_7 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні первинного позову ПрАТ «АІСЕ Україна» та задоволення зустрічного позову ОСОБА_7

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не з'ясували всіх фактичних обставин справи; не врахували, що ПрАТ «АІСЕ Україна» не одержало ліцензію для здійснення діяльності щодо адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; належної оцінки обставинам, на які посилався ОСОБА_7, обґрунтовуючи зустрічний позов, не надали; невідповідність умов угоди та додатків до неї приписам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не з'ясували. Крім того, визнавши обґрунтований наданий товариством розрахунок заборгованості, суди не перевірили його на предмет відповідності умовам угоди, які не передбачали зміни ціни в договорі.

У січні 2018 року до касаційного суду надійшли заперечення ПрАТ «АІСЕ Україна» на касаційну скаргу, у яких позивач посилається на те, що доводи касаційної скарги не ґрунтуються на законі та укладеній угоді, заявник намагається ввести суд в оману шляхом перекручення умов угоди, твердження заявника, наведену у касаційні скарзі, суперечать фактичним обставинам справи, письмовим доказам та жодним чином не обґрунтовані і не підтверджені належними та допустимими доказами, з огляду на наведене касаційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що 15 березня 2008 року між ЗАТ «АІСЕ Україна», правонаступником якого є ПрАТ «АІСЕ Україна», та ОСОБА_7 укладено угоду № 188129 про надання послуг з метою придбання товару у групах, а саме легкового автомобіля марки «Chevrolet Aveo». ЗАТ «АІСЕ Україна» зобов'язалось надати ОСОБА_7 послуги з адміністрування фінансових активів з метою придбання товару в групах відповідно до системи, яка умовно називається «АВТОПЛАН» і полягає у створенні груп покупців (учасників системи) з метою придбання автомобілів, а ОСОБА_7 зобов'язався сплачувати щомісячно цілий чистий внесок або його половину за власним вибором, а також щомісячний внесок в оплату послуг товариства і щомісячний внесок в оплату страхового платежу.

На забезпечення умов угоди 05 березня 2011 року між ЗАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_8 укладено договір поруки, відповідно умов до якого останній зобов'язався солідарно відповідати перед позивачем у повному обсязі за виконання ОСОБА_7 зобов'язань, що виникають з угоди. Строк дії даного договору визначено до 31 липня 2019 року.

11 березня 2011 року на підставі вказаної угоди ОСОБА_7 отримав автомобіль марки «Chevrolet Aveo», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2.

Передбачені угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в угоді «Чисті внески» або «Внески в оплату послуг».

Відповідно до розділу 1 Термінологія додатку № 2 до угоди «цілий чистий внесок» - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля та формування фонду для повернення коштів, і розмір якого розраховується шляхом ділення поточної ціни автомобіля на кілька внесків, зазначених у графіку внесків. «Половинний чистий внесок» - це половина цілого чистого внеску.

У цьому ж розділі визначається поняття «ціна автомобіля», відповідно до якого ціна автомобіля встановлюється виробником та/або імпортером та/або дистриб'ютером автомобіля щомісячно і є основою для розрахунку розміру цілого чистого внеску, ціни послуг, страхового платежу та інших платежів, передбачених цими правилами.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 додатку № 2 до угоди № 188129 поточна ціна автомобіля - це роздрібна ціна, яка встановлюється виробником та/або імпортером та/або дистриб'ютером автомобіля в останній робочий день кожного місяця протягом всього строку існування групи. Поточна ціна автомобіля, яка зазначена у додатку № 1 до угоди, - це поточна ціна автомобіля, повідомлена виробником та/або імпортером та/або дистриб'ютером, яка діяла на момент підписання угоди та додатків до неї.

Згідно з пунктом 5.7 статті 5 додатку № 2 до угоди чисті внески, здійснені учасником системи у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, з метою придбання якого було укладено угоду.

Таким чином, в угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені чисті внески перерахунку (у зв'язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100 % від ціни автомобіля.

Відповідно до положень статті 11 додатку № 2 до угоди, якщо протягом терміну дії угоди виробник та/або імпортер здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти модель автомобіля, зазначену у додатку № 1 до угоди, АІСЕ зобов'язується замінити її відповідно новою моделлю або іншим автомобілем. Ціна нової моделі або автомобіля буде дійсною для розрахунку повного внеску для сплати всіма учасниками групи.

Якщо різниця між ціною нової моделі автомобіля та останньою відомою ціною автомобіля, зазначеного у додатку № 1, перевищує 10 %, то в цьому разі розмір несплачених повних внесків учасників системи, які ще не придбали автомобіль, буде відповідно збільшено на різницю у ціні зазначених моделей автомобілів, поділену на усі несплачені повні внески відповідно до графіка внесків. Учасники системи, які вже отримали попередню модель автомобіля, сплачуватимуть щомісячні внески, розраховані згідно з ціною автомобіля, яка діяла на останньому асигнаційному акті, коли така попередня модель присуджувалася, та буде відповідно змінюватися в процентному співвідношенні відповідно до зміни ціни нової моделі.

ТОВ «Дженерал Авто Груп» повідомило ПрАТ «АІСЕ Україна» про припинення випуску автомобіля марки «Chevrolet Aveo».

На підставі вказаного позивач для проведення розрахунку розміру щомісячних платежів здійснив заміну вартісних показників автомобіля Chevrolet Aveo (поточна ціна якого на час заміни становила 91 920 грн) на дешевший автомобіль ЗАЗ VIDA модифікації НОМЕР_3 (поточна ціна якого на час заміни становила 90 880 грн), тобто різниця вартості автомобілів не перевищувала 10%.

Відповідно до додатку № 1 до угоди № 188129, підписаної позивачем та ОСОБА_7, поточна ціна автомобіля становить 65 100 грн, кількість внесків 100, щомісячний цілий чистий внесок 1,00%, щомісячний внесок в оплату послуг в %+ПДВ-0,35%; щомісячний внесок в оплату страхового платежу 0,065%.

Як вбачається з розрахунку платежів, наданого позивачем, за період з квітня 2008 року по березень 2015 року ОСОБА_7 сплачено 82,4481% зі 100% чистих внесків та 84 внесків зі 100 внесків в оплату послуг позивача.

Враховуючи поточну ціну автомобіля марки «ЗАЗ VIDA» базової комплектації станом на серпень 2016 року вартістю 231 000 грн, заборгованість зі сплати чистих внесків складає 40 544,89 грн (17,5519% від ціни автомобіля), а зі сплати адміністративних внесків - 15 523,20 грн (16 внесків), всього - 56 068,09 грн.

21 серпня 2016 року на адресу відповідачів було направлено вимоги про одноразову сплату всієї суми заборгованості за угодою не пізніше 31 серпня 2016 року, але вимога відповідачами не виконана, борг не погашено.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Визначення поняття «зобов'язання» міститься у частині 1 статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильно висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суми заборгованості за угодою від 15 березня 2008 року № 1881295.

Висновки апеляційного суду про зменшення загальної суми заборгованості на суму сплачених ОСОБА_7 страхових внесків за період з серпня 2013 року по березень 2015 року в сумі 1733,88 грн відповідають положенням пункту 14.1 статті 14 додатку № 2 до угоди.

Відповідач не надав доказів того, що ним у повному обсязі виконані взяті на себе зобов'язання за угодою, укладеною з відповідачем, відповідно до графіку внесків учасника, що є його процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Разом із тим, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_7, оскільки останній на підтвердження обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, належних та допустимих у розумінні статей 57, 58 ЦПК України 2004 років доказів не надав.

Доводи касаційної скарги є аналогічним доводам апеляційної скарги, які були предметом дослідження апеляційним судом, їм дана належна правова оцінка, а переоцінка доказів у касаційному суді знаходиться поза межами його повноважень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у не зміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду без змін.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року було зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 червня 2017 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2017 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаних судових рішень підлягає поновленню.

Керуючись статтями 409, 401, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 червня 2017 року у не зміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 червня 2017 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило