Ухвала

Іменем України

31 липня 2018 року

м. Київ

справа № 796/168/2018

провадження № 6/796/113/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді - Мазурик О.Ф.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп»

про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року

по справі № 2017/1206-002

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп»

до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

про солідарне стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди),

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (далі - ТОВ «ФК «Фангарант Груп») звернулося до Апеляційного суду м. Києва із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року.

Заявник посилаючи на те, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02.07.2018 солідарно стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за основним зобов'язанням у розмірі 79 058,57 грн., неустойку у розмірі 29 907,44 грн. та третейський збір у сумі 1 089,66 грн., просив постановити ухвалу про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02.07.2018 у справі № 2017/1206-002.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьої цієї статті.

Справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

Згідно з ч. 2 ст. 483 ЦПК України заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Заявник - ТОВ «ФК «Фангарант Груп» належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив. Надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Боржники - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Відповідно до ч. 1 ст. 485 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та їхніх представників.

Дослідивши заяву разом з доданими до неї матеріалами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 2017 між Фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено Договір № 1 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше (а.с. 4).

Пунктом 8.1. вказаного договору передбачено, що ОСОБА_1 отримує товари (послуги) від ФОП ОСОБА_5 на умовах договору та згідно обраного клієнтом Пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В моменту підписання цього Договору всі існуючі та майбутні права постачальника за Договором відступаються на користь Процесинг-центра (ТОВ «ФК «Фангарант Груп»).

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 були укладені окремі договори поруки з ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Вказані договори містять третейське застереження, згідно якого будь-який спір, що виникає щодо цих договорів, або у зв'язку з ним, окрім спорів, щодо захисту прав споживачів, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення до Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг».

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року у справі № 2017/1206-002 задоволено позов ТОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди) на загальну суму 108 966,01 грн. (а.с. 7-15).

Після ухвалення вказаного рішення третейського суду ТОВ «ФК «Фангарнт Груп» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

За приписами ч. 3 ст. 485 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 486 цього Кодексу.

Зокрема положеннями пункту 2 частини1 статті 486 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» № 1701-І від 11 травня 2004 року із змінами (далі - Закон) встановлено підвідомчість справ третейським судам, зокрема згідно підпункту 14 пункту 1 - третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів фінансових послуг (отримання товарів на умовах лізингу), поширюються на правовідносини з питань виконання договору лізингу.

Лізинг - це підприємницька діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні лізингодавцем у виключне користування на визначений термін лізингоодержувачу майна.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «ФК «Фангарант Груп» надає фінансові послуги (крім страхування та пенсійного забезпечення).

Зі змісту Договору, укладеного Договору № 1 від 10 серпня 2017 року, укладеного між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше, вбачається, що на підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримав майно у користування відразу після укладення договору лізингу і зобов'язався розрахуватися протягом тривалого терміну.

Отже, в даному випадку, лізинг є формою кредитування товару (отримання послуги).

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що третейські суди не можуть розглядати спори, які випливають з договору лізингу (фінансової послуги) з фізичною особою, який за своїм змістом пов'язаний із захистом прав споживачів.

Предметом спору, який був розглянутий третейським судом за позовом ТОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є стягнення заборгованості зі споживача за договором про придбання ним товарів у лізинг, що свідчить про те, що спір виник з приводу виконання договору, за яким ОСОБА_1 у третейській справі є споживачем послуг.

Так, зі змісту Договору № 1 від 10 серпня 2017 року, укладеного між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше, вбачається, що предметом договору є надання товарів у прямий лізинг та надання послуг з розстрочення платежу, а отже у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 є споживачем отриманих послуг.

З даного Договору також вбачається, що ОСОБА_1 є покупцем товару (послуги) - ноутбук, а тому є споживачем послуг в силу Закону України про захист прав споживачів» незалежно від того вважав його таким ФОП ОСОБА_5 чи ні під час укладання Договору.

Виходячи з суб'єктного складу сторін та характеру спірних правовідносин, що були предметом розгляду у Постійно діючому третейському суді при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» за позовом ТОВ «ФК «Фангарант Груп» про солідарне стягнення заборгованості за договором про отримання товарів, даний спір не підвідомчий третейському суду.

Такимчином, наявні підстави, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 486 ЦПК України, для відмови ТОВ «ФК «Фангарант Груп» у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року по справі № 2017/1206-002.

Суд відхиляє доводи ТОВ «ФК «Фангарант Груп» про те, що Товариство не є споживачем, а тому справа підвідомча третейському суду, оскільки не залежно від підстав та предмета спору, а також не зважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникли між сторонами поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, під час розгляду справи, не знайшли свого підтвердження доводи заявника щодо підвідомчості спору третейському суду.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 487 ЦПК України, за результатами розгляду заяви суд постановляє ухвалу про відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 485, 486, 487 ЦПК України, п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147, абз. 3 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ колегія суддів,-

У Х ВА Л И В:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.Ф. Мазурик