Ухвала

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 755/5483/16-ц

провадження № 61-48683ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2018 року у складі судді Дутчака І. М. та постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, в якому, з урахуванням уточнень, просила встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період із липня 2010 року по 22 серпня 2016 року включно; визнати спільною сумісною власністю ? частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1; здійснити поділ спільного майна, набутого за час проживання однією сім`єю; визнати за кожним із сторін право власності на ? частини житлового будинку та на ? частини земельної ділянки за вищевказаною адресою.

Позов мотивовано тим, що починаючи з липня 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали в м. Києві та вирішили створити сім`ю. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_6, яка проживала разом з ними. Свої стосунки сторони не реєстрували, оскільки робили сімейні заощадження для придбання житлового будинку. 20 вересня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу за спільні кошти у розмірі 72 000,00 грн придбано ? частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, та одночасно з укладенням договору купівлі-продажу відчужено земельну ділянку площею 0,0271 га, кадастровий номер НОМЕР_1, на якій розташована частина житлового будинку за вищезазначеною адресою. Частину коштів у розмірі 3 000,00 доларів США на придбання будинку та земельної ділянки їй дала її мати ОСОБА_7, що підтверджується розпискою від 31 серпня 2013 року. Доказами того, що сторони проживали однією сім`єю, є складені депутатами Броварської міської ради акти обстеження житлово-побутових умов їхньої сім`ї, показами свідків, фотокартки, постанова Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2016 року та від 09 березня 2016 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з липня 2010 року по 22 серпня 2016 року. Визнано ? частини житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, особистою приватною власністю ОСОБА_5 та ? частини будинку - спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за кожним із сторін право власності на 1/8 частини житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за вищевказаною адресою. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

19 грудня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суд від 27 листопада 2018 року, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 у повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини першої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частиною другою статті 3, статтею 74 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Таким чином, законодавством передбачено можливість набуття права спільної власності на майно осіб, які не перебувають у шлюбі, в разі коли вони проживають однією сім'єю, між ними склалися стабільні відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що факт спільного проживання сторін, як жінки і чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з липня 2010 року по 22 серпня 2016 року є доведеним.

Також суд, враховуючи той факт, що ? частини спірного житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами ОСОБА_5 придбав у період спільного проживання із ОСОБА_4, як чоловіка та жінки без укладення шлюбу за кошти, більша частина яких є особистими заощадженнями відповідача, виходячи з презумпції рівності часток подружжя у спільному майні, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ? частини зазначеного будинку є особистою приватною власністю ОСОБА_5, а інша ? частки цього майна - спільною сумісною власністю сторін, тому в порядку поділу спільного майна кожному із них у цьому майні належить по 1/8 частини.

Доводи касаційної скарги про те, що у сторін не було відносин, притаманних подружжю; свідкам не були відомі обставини придбання відповідачем спірного будинку, а також не відомо, за чиї кошти було придбане це майно; позивачем не доведено факт набуття спірного будинку за рахунок коштів, одержаних від матері; дії позивача з оформлення розписки можуть свідчити виключно про відсутність сімейних відносин, спільного бюджету і витрат, недовіру відповідачу; визнання права власності на частку в будинку фактично буде узаконенням самочинного будівництва за рахунок будівництва прибудови «а» до спірного будинку, були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з частини першої статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ та визнання права власності на частку спільного майна, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик