У Х В А Л А

28 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 296/2376/18

провадження № 61-48702ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» на постанову Житомирського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» про визнання недійсним договору та стягнення безпідставно отриманих коштів,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» (далі - ТОВ «Економкомфорт») про визнання недійсними договорів та стягнення коштів у сумі 21 000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що з метою отримання від ТОВ «Економкомфорт» 300 000,00 грн позики на купівлю житла, 29 січня 2018 року позивач уклав з відповідачем дві угоди позики за №07022/18 на суму 150 000,00 грн та №07023/18 на суму 150 000,00 грн. Відповідно до додатку №1 до угод у «плані розрахунків» зазначено, що він одержує право на отримання 150 000,00 грн позики за кожною угодою, за умови регулярної сплати платежів. Згідно з додатком № 2 до угод запропонована відповідачем програма ґрунтується на внесках замовників, які вони сплачують з метою отримання відповідної суми позики з розстроченням платежу на певний період у порядку та умовах, передбачених договорами та цими умовами. Згідно з актами приймання-передачі виконаних робіт від 29 січня 2018 року договірна вартість робіт відповідно до виконання п.1.1 договору склала 10 500, 00 грн за кожною угодою, які він сплатив відповідачу. Посилаючись на те, що ТОВ «Економкомфорт» створено складну багатоступінчату, двозначну, незрозумілу для споживача схему визначення одного лише права на отримання позики через певні механізми, що не відповідає умовам Закону України «Про захист прав споживачів», просив суд визнати недійсними укладені угоди з додатками та стягнути сплачені кошти.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 31 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсними укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Економкомфорт» договори від 29 січня 2018 року із додатками. Стягнуто з ТОВ «Економкомфорт» на користь ОСОБА_1 10 500,00 грн коштів сплачених за договором №07022 та 10 500,00 грн коштів сплачених за договором №07023. Вирішено питання розподілу судових витрат.

14 грудня 2018 року ТОВ «Економкомфорт» звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено що з 1 січня 2018 році прожитковиймінімум на одну працездатну особу становить 1762,00 грн.

З огляду на положення статті 19 у системному зв'язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом спору у зазначеній справі є визнання недійсними договорів та стягнення з відповідача на користь позивачакоштів у сумі 21 000,00 грн. Справа є незначної складності і ціна позову не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховним Судом також ураховано, що судове рішення суду апеляційної інстанції постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлено і на такі не посилається заявник.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувана заявникомпостанова Житомирського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року постановлена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» на постанову Житомирського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» про визнання недійсним договору та стягнення безпідставно отриманих коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник