Номер провадження 2/754/3059/18
19 липня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Таран Н.Г.
секретаря судового засідання: Двірко Т.В..
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики, -
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики направлена за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва.
Ухвалою судді від 15.01.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, однак відповідно до поданої через канцелярію суду заяви просить слухати справу у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позові, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Крім того, на підтвердження існування боргу представником позивача надано оригінали розписок від 24 грудня 2014 року.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання двічі не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав, відзив на позов у визначений судом строк також не подав.
Відповідно до ч.1ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому суд, зі згоди представника позивача, ухвалив проводити розгляд справи в заочному порядку.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_2 надав розписку про те, що він бере в борг у ОСОБА_1 7500,00 грн. та 300,00 доларів США, які зобов'язується повернути до 26 грудня 2014 року. Написано власноручно та підписано 24 грудня 2014 року.
Крім того, згідно розписки від 24 грудня 2014 року ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 1100,00 доларів США та 5000,00 грн., які зобов'язався повернути до 26.12.2014 року. Написано власноручно та підписано 24.12.2014 року.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів
Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.
З наявних в матеріалах справи розписок від 24 грудня 2014 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зобов'язався повернути борг позивачу ОСОБА_1 протягом визначеного в розписках строку.
Судом враховується, що вищезазначені розписки містять в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплені підписом відповідача ОСОБА_2
Отже, вказані розписки містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов'язання щодо повернення боргу у визначений строк.
Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.
У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.
Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.
На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, представником позивача до матеріалів справи додано оригінали розписок від 24 грудня 2014 року.
Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання ОСОБА_2, боргового зобов'язання перед ОСОБА_1
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, з відповідача підлягають стягненню 3% річних від суми заборгованості за весь період прострочення в розмірі 4269,98 грн.
Також враховуючи, що відповідач вчасно не повернув суму позики та зобов'язався письмово в одній із розписок від 24 грудня 2014 року за частину боргу, а саме: 7500,00 грн. та 7944,00 грн., що еквівалентно 300,00 доларів США, сплатити пеню в розмірі 1% від загальної суми боргу за кожний прострочений день, він зобов'язаний сплатити на користь позивача пеню за порушення зобов'язання в розмірі 161853,12 грн., що виникла за період з 27.12.2014 року по 17.11.2017 року.
Враховуючи вищевикладене, загальна сума боргу відповідача по розпискам складає 243727,71 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 207, 545, 625, 640, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платна податків: НОМЕР_2) судові витрати по справі зі сплати судового збору в сумі 2437,27 грн.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою з врахуванням вимог ст. 285 ЦПК України. Заява про перегляд рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Н.Г. Таран