Справа № 645/5120/16-ц
Провадження № 2/645/127/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ульяніч І.В.

секретар судового засідання - Савченко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності та просила визнати за нею право на ? частину квартири АДРЕСА_1. Позов обґрунтовувала тим, що в грудні 1983 року вона разом із чоловіком ОСОБА_2 та із сином ОСОБА_3 переїхали по обміну з квартири АДРЕСА_2 до квартири АДРЕСА_3 розташованій в ЖБК «Дружба-2». При цьому її чоловік повністю виплатив вартість однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_4, шляхом переказу 02.12.1983 року на рахунок ЖБК «Дружба-2» відповідної суми з ощадної книжки позивача, на якій вони із чоловіком зберігали спільні заощадження. Таким чином, чоловік позивача відповідач ОСОБА_2 набув права власності на дану квартиру. Стосовно передачі спірної квартири у володіння їх сину ОСОБА_3, при їх із чоловіком переїзді в грудні 1986 року до нової квартири № 78 у новозбудованому будинку № 6-а по вул. Новгородська в м. Харкові, не має спору і позивач і її чоловік не мали перешкод у користуванні квартирою № 68 в будинку № 13 по вул. Танкопія, оскільки їх син тривалий час проживав в квартирі один і часто бував у відрядженні. Підставою для реєстрації 06.03.1996 року квартири АДРЕСА_5 в КП БТІ м. Харкова, станом на 31.12.2012 року, є довідка правління ЖБК «Дружба-2» від 04.01.1996 року, в якій підтверджується факт виплати вартості даної квартири повністю одноразовим внеском у 1983 році та їх син ОСОБА_3 був визнаний володільцем даної квартири. Їх син ОСОБА_3 за життя заповіту не складав і з 1987 року по день смерті в 2015 році був зареєстрований у даній квартирі один, він не вносив пайових внесків, ні позивачу, ні її чоловіку не повертав кошти їх одноразового внеску в розмірі повної вартості квартири. Вважала, що на даний час правомірне володіння квартирою № 68 в будинку № 13 по вул. Танкопія в м. Харкові їх сином ОСОБА_3 повинно вважатись припиненим. Право власності на зазначену квартиру її чоловіка в КП БТІ м. Харкова не було зареєстровано. Зазначила, що перебуває у шлюбі із відповідачем з 1950 року, спору між ними щодо рівності часток не має, проте щодо захисту свого порушеного права власності у цьому спільному майні подружжя, з метою її державної реєстрації, позивач змушена звернутись до суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник не з»явились, подали заяви про розгляду справи у їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 також до судового засідання не зявився, надав заяву, в якій повністю підтримав викладене у позовній заяві, визнав позов та просив розглядати справу у його відсутності. (а.с.42)

Згідно ст. 206 ЦПК України - відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, так як це суперечить закону та порушує права та інтереси інших осіб.

Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі із 07.01.1950 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4, 5 т. 1)

Згідно копії довідки, виданої ЖБК «Дружба-2» від 30.12.2015 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 проживали та були зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_4, в період з 07.02.1984 року по 17.12.1986 року. Також в даній квартирі був зареєстрований син сторін по справі ОСОБА_3 з 07.02.1984 року по 06.04.2015 року (а.с.9). Також довідками ЖБК «Дружба-2» від 12.02.2016 року та від 14.01.2016 року підтверджено зміна номеру будинку, де знаходиться спірна квартира, з № 9 на № 13. Вартість спірної квартири в сумі 2159,47 рублів виплачена повністю одноразово згідно обмінного ордеру № 7692 від 02.12.1983 року (а.с.11,16,17)

Згідно копії ощадної книжки ОСОБА_1, вбачається, що з рахунку №148594 у Держтрудощадкасі СРСР №6212 в м. Харкові на рахунок ЖБК «Дружба -2» були перераховані кошти 2159 грн. 47 коп. Таким чином, позивачем ОСОБА_1, яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, була перерахована вартість спірної квартири у 1983 році. (а.с.13-15)

Згідно відповіді на звернення ОСОБА_2 Харківське міське бюро технічної інвентаризації 25.12.2015 року повідомило, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 року кооперативна квартира АДРЕСА_6 зареєстрована за гр. ОСОБА_3, на праві особистої власності на підставі довідки ЖБК «Дружба-2» від 04.01.1996 року (а.с.18,19,82).

ОСОБА_3, який був сином сторін по справі, помер 06 квітня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.20).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_6.

Судом, з оглянутої копії спадкової справи, що була відкрита після смерті ОСОБА_3, встановлено, що спадщину після його смерті прийняли: його дружина ОСОБА_4, його донька ОСОБА_5, що підтверджується відповідними заявами. Мати спадкодавця позивач ОСОБА_1 відмовилась від спадщини на користь доньки спадкодавця ОСОБА_5. Батько спадкодавця відповідач ОСОБА_2 відмовився від спадщини на користь доньки спадкодавця ОСОБА_5, що підтверджується відповідними заявами від 08.09.2015 року. В подальшому відповідач ОСОБА_2 22.12.2015 року подав до нотаріальної контори заяву, якою довів до відома нотаріуса, що кооперативна квартира АДРЕСА_3 не може входити до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3, так як вартість паєнакопичення по вказаній кооперативній квартирі була ним виплачена повністю в 1983 року та він має намір користуватись нею в якості житла. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.10.2016 року спадкоємцям прийнявшим спадщину ОСОБА_4 та ОСОБА_5, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.154-222)

Згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.02.2017 року за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа - 12 Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину квартири, було визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3, який помер 6 квітня 2015 року, визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3, який помер 6 квітня 2015 року. (т.1 а.с.122-127)

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25.04.2017 року рішення суду від 16.02.2017 року залишено без змін (а.с.128-133)

Зазначенним рішенням суду було встановлено, що рішенням Фрунзенської районної ради народних депутатів виконавчого комітету № 55/5 від 17.02.1987 року було затверджено рішення загальних зборів членів ЖБК «Дружба-2», протокол № 3 від 23 грудня 1986 року, про виключення з членів кооперативу громадянина ОСОБА_2 прийнятті в члени кооперативу громадянина ОСОБА_3 (син) та про передачу йому вартості паєнакопичення по даній квартирі № 68. Також було вирішено відкрити особистий рахунок на однокімнатну квартири № 68, житловою площею 19,0 кв.м. у будинку № 13 по вул. Танкопія на імя громадянина ОСОБА_3 на склад родини одна особа член ЖСК ОСОБА_3 Особистий рахунок по даній квартирі на імя ОСОБА_2 був закритий. Також надана вказівка голові правління ЖБК «Дружба-2» у встановленому порядку провести відповідні зміни у реєстрації ЖБК у Міському бюро технічної інвентаризації. Як вбачається з мотивувальної частини вказаного Рішення громадянин ОСОБА_2, член ЖБК «Дружба-2», який займав з родиною з 3 осіб (він, дружина, син) однокімнатну квартиру № 68, житловою площею 19,0 кв.м. у будинку № 13 по вул.. Танкопія, отримав нове житло та 17 грудня 1986 року виписався з вказаної квартири. Рішенням загальних зборів членів ЖБК «Дружба-2», протокол № 3 від 28 грудня 1986 року громадянин ОСОБА_2 був виключений з членів кооперативу. Цим же рішенням громадянин ОСОБА_3 (син) був прийнятий у члени кооперативу та йому передана вартість паєнакопичення по даній квартирі № 68.

Правовою підставою для зайняття квартири № 68, житловою площею 19,0 кв.м. у будинку № 13 по вул.. Танкопія ОСОБА_2 - був обмінний ордер № 7692 від 02.12.1983 року, згідно якого ОСОБА_2 обміняв з громадянкою ОСОБА_6 квартиру № 68, житловою площею 19,0 кв.м. у будинку № 13 по вул.. Танкопія. Склад родини, згідно обмінного ордеру, складав ОСОБА_2, його дружини та син, ОСОБА_3

Відповідно до п. 31 Примірного Статуту , в редакції, яка діяла на час виходу ОСОБА_2 передачі паєнакопичення, член житлово-будівельного кооперативу має право за згодою загальних зборів членів кооперативу передати свій пай будь-кому з

постійно проживаючих з ним членів сім'ї, які досягли вісімнадцятирічного віку або одружилися чи влаштувалися на роботу в передбачених законом випадках до досягнення зазначеного віку. Пай, який є спільною власністю подружжя, може бути переданий тільки при наявності згоди іншого з подружжя. Член житлово-будівельного кооперативу, який повністю виплатив пайовий внесок за квартиру, в разі вибуття з кооперативу вправі передати квартиру своїм родичам або іншим особам, які відповідно до законодавства мають право на одержання жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду або на вступ до кооперативу і беруть на себе зобов'язання по додержанню статуту кооперативу. Зазначена передача допускається за умови, що при цьому не обмежуються права членів сім'ї які проживають разом з членом кооперативу, що вибуває. Згода вказаних вище членів сім'ї (включаючи тимчасово відсутніх) на передачу квартири викладається

в письмовій формі та подається до правління кооперативу разом з

відповідною заявою члена кооперативу.

Судом досліджувався ордер на жиле приміщення № 004506 від 28.11.1985 року, відповідно якого ОСОБА_2 отримав на родину, разом з дружиною ОСОБА_1, двохкімнатну квартиру № 78 по вул.. Новгородської, 6, корпус 9 на підставі рішення РВК № 59 від 15.03.1985 року.

Згідно п. 8 ст. 30 Примірного Статуту член ЖБК зобовязаний при одержанні іншого житлового приміщення звільнити з відповідними членами сімї та іншими особами займану квартиру.

Тобто судом було встановлено, що ОСОБА_2, який був членом кооперативу, при його виході з повною передачею паєнакопичення, отримавши інше житло, втратив зв'язок з кооперативом, квартирою.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 5.1 постанови від 18 вересня 1987 р. № 9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи", член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, відповідно до ст. 15 Закону "Про власність" набувають права власності на квартиру і тому вправі заповісти, продати, подарувати її або обміняти на приміщення в іншому ЖБК, у державному чи громадському житловому фонді або на будинок (частину будинку), належний громадянинові і вчиняти відносно неї угоди, що незаборонені законом.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 став членом ЖБК «Дружба-2», його батька відповідача по справі ОСОБА_2 було виключено з членів кооператив, з передачею сину відповідача вартості паєнакопичення по спірній квартир та визнанням в подальшому за ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру, що також підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Харківським міським бюро технічної інвентаризації 06.03.1996 року, реєстровий № 58573, наявним в копії спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_3.

Ст. 1261 ЦК України передбачене, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1274 ЦК України - спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Згідно ч. 6 ст. 1273 ЦК України - відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Таким чином, суд проаналізувавши надані докази в їх сукупності, встановив, що позивач разом із відповідачем скористались своїм правом обміну житловим приміщенням, після сплати паєнакопичення передали його синові ОСОБА_3, за яким в подальшому було зареєстровано право власності на спірну квартиру. Після смерті ОСОБА_3 спадкоємці за законом 1 черги дружина та донька, прийняли спадщину, а сторони по даній справі, також будучі спадкоємцями 1 черги після смерті ОСОБА_3, скористались своїм правом та відмовились від спадщини на користь доньки спадкодавця. Матеріали спадкової справи не містять відкликання відмови від прийняття спадщини, відомості щодо визнання судом недійсною відмови від прийняття спадщини також відсутні, тому підстави для задоволення позову відсутні і у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 259, 263, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1 А, кв. 78, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Представник позивача: ОСОБА_7, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_2, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1 А, кв. 78, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 27 липня 2018 року.

Суддя І. В. Ульяніч