Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 299/2445/16-ц

провадження № 61-26374св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року у складі судді: Бак М. Д. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів: Фазикош Г. В., Собослоя Г. Г., Готри Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів у розмірі 3 535,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 13 квітня 2016 року з його участю, він звернувся до ОСОБА_5 за правовою допомогою. 20 квітня 2016 року між сторонами було укладено договір, умовами якого передбачено права та обов'язки надання ОСОБА_5 правової допомоги ОСОБА_4 Того ж дня позивач переказав відповідачеві кошти у розмірі 3 535 грн. Однак станом на 05 вересня 2016 року, тобто майже через чотири місяці, ОСОБА_4 не отримав належних юридичних послуг та консультацій. Оскільки відповідач на претензійну заяву щодо повернення перерахованих коштів не реагує, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_5 кошти у розмірі 3 535 грн.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 3 500 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів мотивовані тим, що відповідач своїх зобов'язань не виконав, про це свідчить відсутність у матеріалах справи акту наданих послуг на суму 3 500 грн. А тому грошові кошти у розмірі 3 500 грн підлягають поверненню. При цьому апеляційний суд при відхиленні посилання ОСОБА_5 про те, що він надавав позивачу інші послуги правового характеру, а тому виконав свій обов'язок перед ним вказав, що оплата в розмірі 3500 грн була обумовлена договором саме за подання позовної заяви.

У червні 2017 року ОСОБА_5 через засоби поштового зв'язку звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не з'ясували обставини, які мають суттєве значення для справи, та не надали належної правової оцінки доказам, що призвело до грубого порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суди не взяли до уваги договори від 20 квітня 2016 року та від 20 травня 2016 року, згідно з умовами яких ОСОБА_4 зобов'язується передати ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 3 500,00 грн за надання правової допомоги, юридичної консультації, подання інформаційних запитів та оформлення позову до суду. Крім того, ОСОБА_4 не надав правозахиснику ОСОБА_5 висновки експертизи огляду транспортного засобу, інші докази та квитанцію про сплату судового збору за подання позовної заяви.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просить відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржені рішення без змін.

Заперечення мотивоване тим, що доводи відповідача, висловлені ним у касаційній скарзі, підтверджуються лише підробленими документами, що не може вважатися належним і допустимим доказом. Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, є законним та справедливим.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов'язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов'язання.

Суди встановили, що 13 квітня 2016 року з участю позивача мала місце дорожньо-транспортна пригода, за наслідками якої він звернувся до ОСОБА_5 за наданням правової допомоги. Довіреністю від 18 квітня 2016 року, посвідченою приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу, зареєстрованою в реєстрі № 423, ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_5 представляти його інтереси.

20 квітня 2016 року між сторонами було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого ОСОБА_5 зобов'язався надати ОСОБА_4 юридичні послуги, зокрема, подати позовну заяву до суду, а ОСОБА_4 зобов'язався оплатити ці послуги в розмірі 3 500,00 грн.

Суди встановили, що 20 квітня 2016 року позивач переказав ОСОБА_5 кошти у розмірі 3 535 грн, з яких 35,00 грн є платою за переказ. Однак ОСОБА_5 своїх зобов'язань не виконав та станом на вересень 2016 року позовну заяву до суду не подав. Позивач звертався до відповідача з вимогою від 03 серпня 2016 року повернути перераховані кошти, що підтверджено копією заяви, однак відповіді на неї не отримав.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про часткове задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель