Справа № 132/4092/18
Провадження № 2/132/1079/18
РІШЕННЯ

Іменем України

13.12.2018 м.Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Гуцола М.П.

при секретарі Гордієнко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2 ВасильДенисович про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

12.11.2018 р. до місцевого суду звернулась ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_2, де просить усунути перешкоди в користуванні квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що вона є власником квартири за АДРЕСА_1. За вказаною адресою зареєстрована дочка ОСОБА_4 та онук ОСОБА_2.

26.12.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, відповідно до якої просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. таким,що втратив право на проживання в квартирі АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача, ОСОБА_5, який діє на підставі доручення від ОСОБА_2, проти задоволення позову не заперечує, просить слухати справу без його участі.

Третя особа, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явися, згідно заяви просить слухати справу без його участі, просить задовольнити позовні вимоги.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Позивач ОСОБА_1.є уповноваженим власником квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.04.2002 року.

Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов від 08.05.2018 року, від 10.08.2018 року, складених комісією у складі працівників КП "Житловик", фактично в квартирі були зареєстровані, але не проживають в ній з 2004 року дочка позивача ОСОБА_4 та онук ОСОБА_2.

Відповідно до актів за №37 від 08.05.2018 року та № 37 від 10.08.2018 року ОСОБА_4 не проживає у вищевказаній квартирі з 2000 року, а ОСОБА_2 з 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Також права власника житлового приміщення визначені ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР.

Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи з норм діючого законодавства, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_2 з 2004 року не проживає в квартирі АДРЕСА_1, суд вважає, що останній втратив право на користування спірним житлом, оскільки не проживає в ньому без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких підстав, заявленні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є належним способом захисту прав позивача, а тому вона підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на законі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156ЖКУкраїни,ст.ст.12, 80, 81, 82, 200, 206, 211,247, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на проживання - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на проживанняв в квартирі АДРЕСА_1.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його постановлення до Вінницького апеляційного суду шляхом її направлення через Калинівський районний суд Вінницької області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Гуцол М.П.