ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року м. Чернівці
справа № 727/3093/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І. Б.
секретар Герман Я.І.,
розглянувши за відсутності учасників справу за позовом Квартирно експлуатаційного відділу м. Чернівці (далі КЕВ м. Чернівці) до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за користування приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці у складі судді Слободян Г. М. від 29 грудня 2017 року,
встановив:

У березні 2017 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці (далі - КЕВ м. Чернівці) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за користування приміщенням.
Зазначав, що 02 липня 2015 року між КЕВ м. Чернівці та відповідачем було укладено попередній договір оренди нерухомого військового майна №269/2015-п, розташованого в АДРЕСА_1 , військове містечко № НОМЕР_1 , буд. №4 (літ. А), строком на 12 місяців.
Відповідно до пункту 2.1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові вбудовані приміщення площею 744,1 кв.м, в буд. №4 (літ. А) військового містечка № НОМЕР_1 , що знаходиться на балансі КЕВ м. Чернівці за адресою: АДРЕСА_1 , яке фактично передано відповідачу згідно акту приймання-передачі від 02 липня 2015 року.
Згідно з пунктом 1.1 договору КЕВ м. Чернівці зобов`язався протягом 12 місяців з моменту його підписання укласти основний договір оренди згаданого нерухомого майна.
Пунктом 3.3.2 попереднього договору оренди передбачено, що за використання майна орендар сплачує плату у розмірі 400 грн на місяць, в тому числі ПДВ 66 грн 67 коп.
Сторони основного договору оренди майна не уклали.
Посилаючись на указані обставини, несвоєчасне повернення відповідачем нерухомого майна, КЕВ м. Чернівці на підставі частини 2 статті 785 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_1 неустойку за користування нежитловим приміщенням на користь КЕВ м. Чернівці у розмірі 2 133 грн 28 коп., нарахованої за період з 01 липня 2016 року по лютий 2017 року.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2017 року, з урахуванням ухвал цього ж суду від 29 грудня 2017 року про виправлення описок, позовні вимоги КЕВ м. Чернівці задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КЕВ м. Чернівці неустойку за користування нежитловим приміщенням, площею 744,1 кв. м, в будівлі №4 військового містечка № НОМЕР_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 2 133 грн 28 коп.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за користування приміщенням є доведеними.
В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права.
Зокрема, вважає, що між сторонами було укладено лише попередній договір, строк дії якого закінчився, тому припинили дію і встановлені цим договором зобов`язання; попередній договір не може бути підставою для виникнення зобов`язань, задля яких мав бути укладений основний договір; стягнення неустойки за виконання неіснуючого зобов`язання є необґрунтованим; визначений у попередньому договорі розмір плати за користування майно не може бути підставою для нарахування неустойки.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності, відповідності нормам матеріального права.

При цьому, суд виходив з того, що у зв`язку з неповернення відповідачем як наймачем приміщення, позивач на підставі частини 2 статті 785 ЦПК України має право вимагати сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення процесуального права, що згідно з п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення.
У справі встановлено, що 02 липня 2015 року між КЕВ м. Чернівці та відповідачем ОСОБА_1 було укладено попередній договір оренди нерухомого військового майна №269/2015-п, розташованого в АДРЕСА_1 , військове містечко № НОМЕР_1 , буд. №4 (літ. А), строком на 12 місяців.
Відповідно до пункту 9.1 цей договір діє з 02 липня 2015 року до 30 червня 2016 року включно.
Згідно з пунктом 1.1 попереднього договору КЕВ м. Чернівці зобов`язувався протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору укласти в майбутньому основний договір оренди.

Встановлено, що між сторонами у передбачений попереднім договором строк основний договір не укладено, позивач стверджує, що відповідач своєчасно не повернув нерухоме майно.

Позов КЕВ м. Чернівці пред`явлено на підставі частини 2 статті 785 ЦК України.

Відповідно до указаної норми, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Указане стосується випадку неповернення речі у разі припинення належним чином укладеного договору найму з встановленням плати згідно з установленим порядком.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно зі статтею 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму.

Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно зі статтею 3 указаного Закону військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною 2 цієї статті).
З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відносини оренди рухомого та нерухомого майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також за спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань організації спеціального зв`язку та захисту інформації, підпорядкованими йому регіональними органами та територіальними підрозділами, закладами та установами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які ведуть його облік у спеціальному порядку, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України».

Статтею 7 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» визначено, що передача військового майна в оренду юридичним і фізичним особам здійснюється виключно на конкурсній основі з урахуванням необхідності підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності. Умови та порядок проведення конкурсів визначаються Фондом державного майна України за погодженням з Міністерством оборони України.

Оцінка вартості майна, що підлягає передачі в оренду, проводиться комісіями, до складу яких входять фахівці (уповноважені особи) Міністерства оборони України або іншого органу військового управління та Фонду державного майна України чи його регіонального відділення (представництва) за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Акт оцінки майна, яке передається в оренду, погоджується з Фондом державного майна України чи його регіональним відділенням (представництвом) і затверджується Міністерством оборони України.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна.

Відповідно до статті 11 цього Закону оцінка об`єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об`єкта оренди передує укладенню договору оренди.

У справі встановлено, що між сторонами було укладено лише попередній договір найму, а істотні умови використання майна на період до укладення основного договору не визначені.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами 1, 3 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Таким чином, стягнення неустойки як способу виконання зобов`язання може мати місце лише за наявності зобов`язання, яке виникло на підставі договору найму.

Оскільки договір найму, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, визначена у попередньому договорі сума плати за користування майном не може бути підставою для нарахування та стягнення з відповідача неустойки.

У справі встановлено, що при укладенні попереднього договору сторонами не було виготовлено експертну оцінку майна, тому визначена у пункті 3.3.2. договору сума не є орендною платою у розумінні статей 10, 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», статті 7 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України».

За відсутності домовленості між сторонами про сплату орендної плати, яка б визначалась відповідно до указаних законодавчих положень, норм Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04 жовтня 1995 року, підстави для нарахування та стягнення з відповідача сум неустойки згідно з частиною 2 статті 785 ЦК України відсутні.

Отже, заявлені КЕВ м. Чернівці позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки на підставі частини 2 статті 785 ЦК України є безпідставними, а тому на задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у позові слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись пунктом 2 частини 1 статті 374, пунктами 1, 4 частини 1 статті 376, статтею 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2017 року скасувати.
У задоволенні позову Квартирно експлуатаційного відділу м. Чернівці до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за користування приміщенням відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 27 грудня 2018 року.

Головуючий В. В. Яремко
Судді: І. М. Литвинюк
І. Б. Перепелюк