Справа № 201/6546/18
Провадження № 2/201/2202/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_2», Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» (третя особа - ОСОБА_3) про стягнення страхового відшкодування, втрати товарної вартості автомобіля,

В С Т А Н О В И Л А:

14.06.2018р. ОСОБА_1 через свого представника адвоката ОСОБА_4 (діє на підставі ордера від 01.03.2018р. а.с. № 26) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_2» (далі ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ»), ТОВ «Автотранссервіс» (далі ТОВ «Автотранссервіс»), визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування, втрати товарної вартості автомобіля (а.с. № 3 - 6).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19.06.2018р. з урахуванням заяви представника позивачки від 18.06.2018р. (а.с. № 29) позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін до положень ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України (а.с. № 31).

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 01.03.2018р. о 09 год. 00 хв., на вул. Сухомлинського в с.м.т Слобожанське, з вини працівника ТОВ «Автотранссервіс» - водія ОСОБА_3, що керував автобусом «Неоплан», д/н НОМЕР_1, сталась ДТП, внаслідок чого автомобілю НОМЕР_2, завдані механічні пошкодження.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2018р. ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Факт перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з ТДВ «Автотранссервіс» встановлений цією постановою.

На виконання вимог п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції та Фонду держмайна від 24.11.2003р. № 142/5/2092, позивачка листом від 01.03.2018р. повідомила ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ» про час і місце огляду пошкодженого автомобіля. Але представник страховика на огляд пошкодженого транспортного засобу не зявився.

Згідно із висновком судової автотоварознавчої експертизи № 2703/18/18 від 20.03.2018р., вартість матеріального збитку становить 85876,33 грн., який складається із вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 81100,15 грн. і втрати товарної вартості автомобіля - 4776,18 грн.

З огляду на те, що водій ОСОБА_3 на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Автотранссервіс», то останнє несе обовязок по відшкодуванню спричинених збитків позивачці. Цивільно-правова відповідальність водіїв ТОВ «Автотранссервіс» застрахована ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ», що підтверджено полісом № АК/8207696, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн., франшиза 1000 грн.

Користуючись вимогами ст.ст. 29, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачка 01.03.2018р. звернулася до «УСК «Княжа ВІГ» із заявою про виплату страхового відшкодування безпосередньо фізичній особі - підприємцю ОСОБА_6 на адресу її СТО, де здійснювався ремонт пошкодженого автомобіля.

Але страховик здійснив виплату частково, сплативши 23.05.2018р. на рахунок ФОП ОСОБА_6 лише 45894,43 грн. Решта суми 35205,72 грн. залишилася несплаченою, про підстави її несплати страховик не повідомив. Тому недоплачене страхове відшкодування в розмірі 35205,72 грн. має бути стягнуте з ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ».

Окрім цього, вважає, що на підставі норм ст.ст. 1172, 1194 ЦК України, в силу положень ч. 7 ст. 32 та ч. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких, втрата товарної вартості та франшиза страховиком не компенсується, втрата товарної вартості в сумі 4776,18 грн. і франшиза в сумі 1000 грн. мають бути компенсовані ТОВ «Автотранссервіс»

Враховуючи викладене, представник позивачки просив суд стягнути з ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ» недоплачене страхове відшкодування в сумі 35205,72 грн., стягнути з ТОВ «Автотранссервіс» втрату товарної вартості автомобіля в сумі 4776,18 грн. і франшизу в сумі 1000 грн.

Відповідач - ТОВ «Автотранссервіс» позовні вимоги не визнав. 19.07.2018р. представник відповідача - ОСОБА_7 (діє на підставі довіреності від 01.02.2018р. а.с. № 54) надала письмовий відзив на позов разом із доданими документами (а.с. № 37 - 53), в якому зазначила, що на момент ДТП автобус «Nеорlan», д/н НОМЕР_1, модель N4416, білого кольору, 2002р. випуску, шасі (кузов, рама) № VIN - WAG24416Y3PU33964, яким керував водій ТОВ «Автотранссервіс» ОСОБА_3, належав ОСОБА_8 на праві власності. Останній передав цей транспортний засіб в безоплатне користування ТОВ «Автотранссервіс» для здійснення перевезення пасажирів на підставі договору позички транспортного засобу № 25042016 від 25.04.2016р. і акту приймання- передачі від 25.04.2016р.

ТОВ «Автотранссервіс» укладено з ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ» договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № АК/8207696, строком дії з 24.02.2018р. по 23.08.2018р.

Відповідач вважає, що в силу положень ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», саме страховик ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ» має повністю компенсувати позивачці матеріальний збиток, у тому числі втрату товарної вартості автомобіля, оскільки у полісі встановлений ліміт відповідальності страховика у розмірі 100 000 грн. і ця сума повністю покриває матеріальний збиток. Тому вимоги позивачки мають бути повністю адресовані страховій компанії. ТОВ «Автотранссевіс» виконало вимоги стосовно повідомлення ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ» про страховий випадок, а тому вина ТОВ «Автотранссевіс» відсутня.

Також відповідач вважає, що вимога про стягнення втрати товарної вартості (ВТВ) в сумі 4776,18 грн., яка визначена висновком експерта № 2703/18/18 від 20.03.2018р., є необґрунтованою, оскільки, з урахуванням норм п. 2.4., 8.3. 8.6. Методики, з яких слідує, що ВТВ входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків), цей економічний показник також має відшкодовуватися страховиком.

Вважає, що позивачкою не надано доказів, що підтверджують підстави для визначення ВТВ, а з наявних у матеріалах справи доказів не можливо встановити, чи були пофарбовані окремі складники КТЗ у разі їх заміни та чи погіршила зовнішній вигляд КТЗ така заміна (підпункт "е" п. 8.6.2 Методики). Представник цього відповідача також звертала увагу суду на необхідність зясування цього питання з посиланням на постанову Верховного Суду України від 04.06.2014р. №6-49цс14.

Окрім цього, працівником ТОВ «Автотранссервіс» були зроблені фотографії пошкодженого автомобіля позивачки, з яких видно, що емблема «Mitsubishi», задня емблема виробника, напис «модель», права панель задньої підлоги, подовжувач боковини правої нижньої не були пошкоджені внаслідок ДТП. Тобто, позивач безпідставно збільшив суму матеріального збитку на загальну суму 9778грн. в результаті чого збільшилася ВТВ. Крім того, з рахунку № 048 від 27.03.2018р. ФОП ОСОБА_6 вбачається, що до нього включена вартість запчастин одного й того ж пошкодження (ЗШ задній ліхтар правий в зборі вартістю 9843грн. і задній правий ліхтар вартістю 5510 грн.).

На підставі вищевикладеного, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи категорію спору (ціна позову є меншою, аніж пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), наданий відповідачем ТОВ «Автотранссервіс» письмовий відзив на позов, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) відповідно до положень ч. 1 ст. 274 та ч.5 ст. 279 ЦПК України.

Саме з тих норм, з урахуванням вимог ст. 278 ЦПК України, сторона відповідача - ТОВ «Автотранссервіс», надала суду письмовий відзив на позовну заяву. Позивач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ», яке отримало ухвалу про відкриття провадження і позовну заяву разом з доданими матеріалами (а.с. № 32, 35), в установлений судом строк заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не звернулося, правом на подання відзиву не скористалося.

Третя особа ОСОБА_3, який отримав ухвалу про відкриття провадження і позовну заяву разом з доданими матеріалами (а.с. № 32, 59, 60), в установлений судом строк заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не звернувся, правом на подання відзиву не скористалося.

Вивчивши матеріали справи, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Як встановлено судом з постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2018р., що набрала законної сили 10.04.2018р., 01.03.2018р. о 09 год. 00 хв., на вул. Сухомлинського в с.м.т Слобожанське, з вини водія ОСОБА_3, який керував транспортним засобом автобусом «Неоплан», д/н НОМЕР_1, сталася ДТП, внаслідок чого автомобілю НОМЕР_3, завдані механічні пошкодження. У постанові вказано, шо водій ОСОБА_3 на момент ДТП працював водієм у ТОВ «Автотранссервіс». Означеною постановою суду ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП, на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. № 8).

Автомобіль «Міцубіші», д/н НОМЕР_4, належить позивачці ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу серії СХМ № 416156 (а.с. № 8).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком, є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Цивільно-правова відповідальність страхувальника ТОВ «Автотранссервіс» забезпеченого транспортного засобу - автобуса «Неоплан», д/н НОМЕР_1, була застрахована ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ», що підтверджено полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8207696 від 23.02.2018р. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складає 100000грн. (а.с. № 25).

01.03.2018р. позивачка через свого представника ОСОБА_9 (діяв за довіреністю від 01.03.2018р. а.с. № 23) звернулася із заявою до ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ» про здійснення страхового відшкодування на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_10 у ПАТ КБ «ПриватБанк» № 2732. До заяви додав необхідний перелік документів, серед яких і запрошення на судову незалежну експертизу пошкодженого транспортного засобу «Міцубіші», д/н НОМЕР_4, під час якої буде здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу 07.03.2018р. о 15 год. 00 хв., за адресою: м. Дніпро, вул. Любарського (Білостоцького), 93, СТО ТОВ ТВК «Ентоні-Люкс» (а.с. № 9).

Заяву позивачки разом із доданими до неї документами ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ» отримано 03.03.2018р. її представником Тихоновим (а.с. № 10).

Як видно з Висновку експерта автотоварознавчої експертизи з визначення вартості матеріального збитку КТЗ від 20.03.2018р. № 2703/18/18, експертом визначено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин, що замінюються, становить 81100,15 грн. (без ВТВ в сумі 4 776,18 грн.).

Окремим абзацом експерт визначив, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин, що замінюються, становить 70837,04 грн. без урахування складової ПДВ.

Отже, розмір матеріального збитку складає 85876,33 грн. (81100,15грн. + 4776,18 грн. ВТВ) (а.с. № 11 - 21).

27.03.2018р. ФОП ОСОБА_10 виставлено позивачеві рахунок № 048 на оплату ремонтних робіт на загальну суму 85711 грн. (без ПДВ).

За два дні до цього, а саме, 23.05.2018р. ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ» виплачене на рахунок ФОП ОСОБА_10 страхове відшкодування у розмірі 45894,43 грн. без ПДВ, що підтверджено платіжними дорученнями № 3Р037246 від 23.05.2018р. із призначенням платежу «відшкодування згідно страхового акту № 76 від 19.05.2018р. на ремонт ТЗ, д/н НОМЕР_5» (а.с. № 24).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п. 32.7 ст. 32 цього Закону шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За висновком судового експерта, оцінена матеріальна шкода складає 70837,04грн. (без урахування складової ПДВ). Разом із тим, ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ» виплачене на рахунок ФОП ОСОБА_10 страхове відшкодування у розмірі 45894,43 грн.

Як встановлено судом, представник ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ» не скористався своїм правом бути присутнім при огляді пошкодженого транспортного засобу. Жодних пояснень з приводу відшкодування лише частини оціненої шкоди позивачеві не надав. При цьому, не скористався й правом на спростування висновку експерта і в судовому порядку.

Позивач вважає, що страховиком не повністю відшкодував у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, а тому звернувся до нього з відповідними вимогами.

Суд враховує, що на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону, згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, страховик (ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ») за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

З урахуванням того, що розмір шкоди позивача оцінений у встановленому законом порядку атестованим судовим експертом ОСОБА_11, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ» на користь позивача недоплачене страхове відшкодування в сумі 24942,61 грн. (70837,04 45894,43).

При цьому, при визначенні дійсної вартості відновлювального ремонту (матеріальної шкоди), суд бере до уваги оцінену матеріальну шкода без урахування складової ПДВ, що становить 70837,04грн., а не 81100грн., як на те вказує позивач.

Суд виходить з того, що відповідно до п. 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов'язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Отже, всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов'язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об'єктом оподаткування ПДВ.

У зв'язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Водночас, у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати здійснюється без урахування сум ПДВ.

Отже, вартість ПДВ відшкодовується страховиком при наданні доказів проведення ремонту автомобіля. Це слідує з того, що податок на додану вартість - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець.

З матеріалів справи вбачається, що страхове відшкодування спрямоване страховиком на оплату ремонтних робіт ФОП ОСОБА_10, яка не є платником ПДВ, що видно з рахунку № 048 від 27.03.2018р., який виставлено без урахування ПДВ (а.с. № 10). Це означає, що страховик ОСОБА_5 «УСК «Княжа ВІГ» не має в подальшому підстав для відшкодування ПДВ з бюджету, тому страхове відшкодування має бути сплачене страховиком без урахування ПДВ.

Щодо вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Автотранссервіс» про відшкодування втрати товарної вартості автомобіля в сумі 4776,18 грн., то вони, враховуючи встановлені вище судом обставини, підлягають задоволенню повністю.

Як було зазначено вище, відповідно до п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного.

Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

У зв'язку із зазначеним, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, не припинилось виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України), і особа, яка завдала шкоди, зобов'язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 21.02.2018р. по справі 760/19377/15-ц (провадження № 61-2211св18).

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003р. № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015р. по справі № 6-760цс15.

Як вбачається з рахунку № 048 від 27.03.2018р. ФОП ОСОБА_10, до складу ремонтних робіт входить ремонтно-фарбувальні роботи, а також роботи із заміни запчастин (облицювання заднього бамперу, кріплення бамперу, кришка букс.скоби задньої, емблема, задня емблема, напис, клей, задній ліхтар, боковина задня, права панель, подовжувач боковини, тощо).

Нарахування ВТВ пошкодженого автомобіля позивача було предметом досліджень судового експерта у його висновку № 2703/18/18 від 07.03.2018р., яким, з урахуванням даних протоколу огляду транспортного засобу, що містить перелік пошкоджень КТХ, вартості ремонтних робіт і деталей, визначено ВТВ автомобіля в сумі 4776,18 грн.

Отже, вимогу про стягнення ВТВ автомобіля заявлено із підтвердженням позовних вимог в цій частині висновком експерта.

За таких обставин, не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідача ТОВ «Автотрнссервіс» про те, що позивачкою не надано доказів необхідності здійснення ремонтних робіт з переліком запчастин, які підлягають заміні.

Висновок судового експерта є належним і допустимим доказом у цій справі у розумінні вимог ст.ст. 76-78 ЦПК України, який у сукупності з іншими доказами (протоколом огляду КТЗ, рахунком ФОП ОСОБА_10Д.) дають суду змогу дійти висновку про наявність підстав для нарахування втрати товарної вартості.

Не можна також прийняти у якості доказу фотографії, зроблені представником ТОВ «Автотранссервіс» (а.с. № 5053), як такі, що доводять штучне завищення вартості відновлювальних робіт і величину ВТВ.

Так, відповідач стверджує, що на фото видно, що емблема «Mitsubishi», задня емблема виробника, напис «модель», права панель задньої підлоги, подовжувач боковини правої нижньої - не були пошкодженими внаслідок ДТП. Проте, з цих фотографій неможливо встановити означені відповідачем наслідки ДТП і зробити висновок про реально необхідний перелік ремонтних робіт для відновлення попереднього стану пошкодженого автомобіля. Також з оглянутих при розгляді справи фотографій взагалі не видно задньої частини автомобілю «Міцубіші» (лише його правий задній бік з розбитим ліхтарем).

В рахунку № 048 від 27.03.2018р. ФОП ОСОБА_6 вказана не лише вартість лише самих запчастин, а й робіт з їх заміни клей, кріплення і облицювання, ЗШ задній ліхтар правий в зборі, задній правий ліхтар. Висновок відповідача про те, що їх заміна не вплине на зовнішній вигляд й експлуатацію транспортного засобу, є лише доводом, який не ґрунтується на відповідних доказах.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідальність юридичної або фізичної особи настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Відповідно до вимог чинного законодавства, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.

Відповідальність за завдання шкоди може бути покладена на особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (ч.ч. 3, 4, ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з її вини.

Відповідно до п.п. 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо), не вважається джерелом підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор, тощо).

Встановлено, що на підставі наказу ТОВ «Автотранссервіс» від 01.02.2017р. ОСОБА_3 з 01.02.2017р. працює у ТОВ «Автотранссервіс» на посаді водія автотранспортного засобу (пасажирські перевезення) (а.с. № 48).

Факт виконання ним трудових обовязків на транспортному засобі - автобусі «Неоплан», д/н НОМЕР_1, у день скоєння ДТП (01.03.2018р.) відповідачем не заперечується.

Підтверджуються відповідачем й ті обставини, що на момент ДТП автобус «Nеорlan», д/н НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_3, перебував у користуванні ТОВ «Автотранссервіс» на підставі договору позички транспортного засобу № 25042016 від 25.04.2016р., укладеного з його власником ОСОБА_8, і акта приймання-передачі від 25.04.2016р. (а.с. № 4347).

Отже, ОСОБА_3, з вини якого позивачеві заподіяна шкода, перебував у трудових відносинах з ТОВ «Автотранссервіс» на час ДТП, і така шкода заподіяна ним, як водієм автобусу «Неоплан», д/н НОМЕР_1, у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов'язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

Встановивши при розгляді справи, що шкоду завдано внаслідок ДТП, що сталася з вини водія ОСОБА_3, який керував транспортним засобом, що перебував у користуванні на підставі відповідного договору у ТОВ «Автотранссервіс», приходжу до висновку про необхідність відшкодування шкоди саме цим товариством.

Окрім того, на підставі п. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з ТОВ «Автотранссервіс» підлягає стягненню сума франшизи в розмірі 1000 грн.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволено частково, то їх слід розподілити наступним чином.

При подачі позову позивачкою сплачений судовий збір відповідно до ставки, встановленої ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 704грн. 80коп.

З огляду на те, що загальний розмір вимог позивачки становить 40981грн. 90коп. (35205грн.72коп. (вимоги до страхової компанії) + 5776грн.18коп. (вимоги до ТОВ «Автотранссервіс»)), а задоволені вимоги в загальному розмірі на суму 30718грн. 79коп. (24942грн.61коп.+ 5776грн.18коп.), то загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачки становить 528грн.30коп.

З урахуванням розміру задоволенних позовних вимог, то з ОСОБА_5 «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_2» слід стягнути на користь позивачки судовий збір у розмірі 249грн. 43коп. (1% від задоволених вимог в сумі 24942грн. 61коп.), залишок коштів в розмірі 278грн. 87коп. на користь позивачки слід стягнути з ТОВ «Автотранссервіс».

Враховуючи положення ч. 6 ст. 139, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, наявність в матеріалах справи висновку експерта ОСОБА_11, який має свідоцтво про державну реєстрацію ФОП та кваліфікацію судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу (висновок виготовлений на вимогу позивачки), наявність квитанції про оплату проведення експертизи в розмірі 1500грн. (а.с.№11-22), а також приймаючи до уваги часткове задоволення позову, вважаю за можливе стягнути з відповідачів рівними частками на користь позивачки витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмір 1125грн., тобто по 562грн.50коп. з кожного, виходячи з того, що загальний розмір стягнутої суми за рішенням суду становить 75% від загальної суми заявлених вимог майнового характеру (1500грн.* 75%/ 100%).

Що стосується вимог про стягнення суми правничої допомоги, то приймаючи до уваги попередній розрахунок цих витрат і надані до суду докази, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, то відповідно до положень ст. 137, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе з урахуванням часткового задоволення позовних вимог стягнути з відповідачів на користь позивача рівними частками по 2606грн.25коп. загальний розмір правничої допомоги в сумі 5212грн. 50коп., виходячи з того, то загальний розмір стягнутої суми за рішенням суду становить 75% від загальної суми заявлених позовних вимог майнового характеру (6950грн.* 75% / 100%).

Загальний розмір судових витрат, який слід стягнути з ОСОБА_5 «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_2» на користь ОСОБА_1 становить 3418грн.18коп. (249грн.43коп. (судовий збір)+562грн.50коп. (витрати на експертизу)+2606грн.25коп. (витрати на правничу допомогу)).

Загальний розмір судових витрат, який слід стягнути з ТОВ «Автотранссервіс» на користь ОСОБА_1 становить 3447грн.62коп. (278грн. 87коп. (судовий збір)+562грн.50коп. (витрати на експертизу)+2606грн. 25коп. (витрати на правничу допомогу)).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1172, 1188, 1166, 1192, 1194 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою спільним Наказом МУЮ та ФДМУ від 24.11.2003р. № 142/5/2092, постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015р. по справі № 6-760цс15, правовими висновками Верховного Суду, які викладені в Постанові від 21.02.2018р. по справі 760/19377/15-ц (провадження № 61-2211св18), ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України суддя,

В И Р І Ш И Л А:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_2», Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» (третя особа - ОСОБА_3) про стягнення страхового відшкодування, втрати товарної вартості автомобіля - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_2» на користь ОСОБА_1 в рахунок страхового відшкодування 24942 грн. 61коп. (двадцять чотири тисячі девятсот сорок дві грн.61 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації матеріальної шкоди у вигляді втрати товарної вартості 4776грн.18коп., в рахунок компенсації франшизи 1000 грн., а всього 5776грн.18коп. (пять тисяч сімсот сімдесят шість грн. 18 коп.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення решти суми страхового відшкодування відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_2» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3418грн.18коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3447грн. 62коп. зарахувавши їх до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя Н.В. Ткаченко