Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 756/9078/13-ц

провадження № 61-30067св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,

представник відповідача - Білокриницький Олександр Володимирович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Оболонського районного суду м. Києва в складі судді Шумейко О. І. від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М.. Мараєвої Н. Є. від 07 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПАТ «СК «Українська страхова група») про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 08 серпня 2013 року між ним та ПАТ «СК «Українська страхова група» укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 28-5003-13-00072, яким був застрахований належний йому автомобіль марки «Fiat Linea», реєстраційний номер НОМЕР_1. 20 квітня 2015 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) його автомобіль було пошкоджено, що за умовами договору є страховим випадком. Страховиком визначена сума страхового відшкодування у розмірі 25 196,71 грн, яка не відповідає дійсності та умовам укладеного договору, оскільки сума страхового відшкодування, яка підлягає сплаті, становить 33 889,52 грн. Відтак, відповідач не виконав свої зобов'язання за договором, страхову суму в повному обсязі не сплатив.

Посилаючись на викладене та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь невиплачене страхове відшкодування у розмірі 8 692,81 грн, пеню у розмірі 4 398,56 грн, 3% річних у розмірі 361,53 грн, інфляційні втрати в розмірі 832,00 грн, а також 20 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «СК «Українська страхова група» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 8 692,81 грн, пеню у розмірі 4 398,56 грн, 3% річних у розмірі 361,53 грн та інфляційні втрати у розмірі 832 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із того, що позивачем доведені обставини, на які він посилався, обґрунтованість розміру страхового відшкодування, обов'язок з відшкодування якого у страховика виник у зв'язку із ДТП, а також наявність підстав для стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання щодо сплати страхового відшкодування, 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «СК «Українська страхова група» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У липні 2017 року від ПАТ «СК «Українська страхова група» на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що визначаючи суму страхового відшкодування на підставі даних звіту про оцінку майна від 12 травня 2016 року № RS48-160512-001, складеного ТОВ «АКР-Консалт», суди попередніх інстанцій не врахували, що такий звіт є неповним та необґрунтований і виконаний з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, тому не може використовуватись для визначення ринкової вартості транспортного засобу. Судами попередніх інстанцій безпідставно не взято до уваги звіт від 26 травня 2015 року № 1905, який було виконано на замовлення ПАТ «СК «Українська страхова група». Крім того, відповідачем було заявлено обґрунтоване клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, яке апеляційним судом безпідставно було відхилено.

Позивач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направив.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що 08 серпня 2013 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-5003-13-00072, за умовами якого забезпеченим транспортним засобом є належний позивачу автомобіль марки «Fiat Linea», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску. Дійсна вартість транспортного засобу на дату укладення договору визначена сторонами у сумі 101 000 грн.

20 квітня 2015 року сталася ДТП, внаслідок якої був пошкоджений належний позивачу автомобіль марки «Fiat Linea», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, про що цього ж дня позивач повідомив страховика.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали в їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів та відповідають вимогам статей 212, 213-215, 303, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Оскільки позивачу вчасно не було виплачено страхове відшкодування в повному обсязі, то правильними є висновки судів попередніх інстанцій про нарахування пені, розмір якої визначено судами на підставі пункту 17.1 частини другої договору страхування, та 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило