УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року суддя Вінницького міського суду Вінницької області Федчишен С.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської ОСОБА_2 Української Православної Церкви про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться вищевказана цивільна справа.

Одночасно з предявленням позову ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, шляхом заборони всім суб'єктам державної реєстрації, які згідно з Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" становлять в Україні систему органів у сфері державної реєстрації, в тому числі: державним реєстраторам виконавчих органів сільських, селищних та міських рад, Київської та Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, державним і приватним нотаріусам та акредитованим суб'єктам державної реєстрації вчиняти дії щодо проведення будь-яких реєстраційних дій щодо зміни керівника і зміну складу підписантів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Релігійної організації «Управління Вінницької Єпархії Української православної церкви» () до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили. Заява мотивована, тим, що рішенням ОСОБА_3 Української Православної Церкви від 10 червня 2007 року (журнал №63) позивач був призначений Архієпископом Вінницьким і Могилів-Подільським, Керуючим Вінницькою єпархією, про що ОСОБА_2 Київської і всієї України виданий Указ від 10 червня 2007 року за №832. Проте ОСОБА_2 Київський і всієї України Онуфрій видав Указ від 17 грудня 2018 року №1657 про звільнення Преосвященного ОСОБА_2 (позивача у справі) від управління Вінницькою єпархією та про заборону священнослужіння. Управління Вінницької єпархії Української Православної Церкви є релігійною організацією. Згідно даних Державного реєстру позивач є керівником вказаної релігійної організації. Відповідно до п.1 Статуту, Релігійна організація «Управління Вінницької Єпархії Української православної церкви» є неприбутковою організацією, яка є частиною Української Православної Церкви. Згідно з п.8 Статуту Релігійної організації «Управління Вінницької Єпархії Української православної Церкви» вищим органом управління єпархією є Єпархіальні збори на чолі з єпархіальним архієреєм. Головою Єпархіальних зборів є єпархіальний архієрей. За змістом пунктів 6,7 Статуту, управління Вінницької єпархії є виконавчим органом єпархії, а її керуючим - є єпархіальний архієрей, який обирається ОСОБА_3 Синодом Української Православної Церкви та призначається Указом ОСОБА_2 Київського і всієї України. Фактичні обставини справи свідчать про вчинення відповідачем дій, спрямованих на позбавлення права ОСОБА_1 управління Вінницькою єпархією, отже з виданням спірного указу відповідачем створена неможливість виконання дій з управління Вінницькою єпархією і священнослужіння. Вважає, що зміна відомостей в Єдиному державному реєстрі щодо керівника може порушити його право на управління Вінницькою єпархією, а тому ефективною формою захисту від порушення законних прав позивача на управління Вінницькою єпархією є забезпечення позову шляхом заборони вчинення відповідних реєстраційних дій.

Суд, розглянувши вищезазначену заяву, дослідивши матеріали справи, враховуючи обґрунтування позивача, приходить до висновку про наявність підстав для забезпечення позову.

Згідно ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно розяснень п.4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом забороною вчиняти певні дії.

Частина 1 ст. 153 ЦПК України зазначає, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Заявником в заяві про забезпечення позову зазначено причини, у звязку з чим потрібно забезпечити позов. Заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, тобто безпосередньо звязані з предметом спору, є співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Судом також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі, права яких можуть бути порушені, у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Цивільний процесуальний кодекс України враховує принцип рівноправя сторін у процесі і забезпечує захист їх інтересів.

Відповідно до п. 6 Постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Судом перевірено аргументованість вимоги про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, враховано те, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Судом, враховано, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Також слід звернути увагу, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заявлений позивачем вид заходу забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії, передбачений нормами чинного законодавства.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходу забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149- 153, 260, 261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Забезпечити позов у цивільній справі № 127/33269/18 за позовом ОСОБА_1 до Київської ОСОБА_2 Української Православної Церкви про поновлення на роботі, шляхом заборони всім суб'єктам державної реєстрації, які згідно з Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" становлять в Україні систему органів у сфері державної реєстрації, в тому числі: державним реєстраторам виконавчих органів сільських, селищних та міських рад, Київської та Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, державним і приватним нотаріусам та акредитованим суб'єктам державної реєстрації вчиняти дії щодо проведення будь-яких реєстраційних дій щодо зміни керівника і зміну складу підписантів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Релігійної організації «Управління Вінницької Єпархії Української православної церкви» () до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: