Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 201/17336/16-ц

провадження № 61-3826св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката ОСОБА_5 як представника ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2017 року в складі судді Ткаченко Н. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року в складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Максюта Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, щовона з 09 січня 2008 року працювала на посаді контролера-касира, старшого контролера-касира у філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк».

14 квітня 2015 року її тимчасово переведено працювати до ТВБВ IV типу № 10003/0491. 09 серпня 2015 року нею через POS-термінал проведено операцію з видачі грошових коштів у розмірі 2 тис. грн ОСОБА_6 У зв'язку із збоєм системи з невідомих їй причин в терміналі операція пройшла не як видача коштів, а як поповнення рахунку, що підтверджено квитанцією № 75, код авторизації 977885. В кінці робочого дня при проведенні перевірок касових операцій будь-яких помилок виявлено не було.

11 серпня 2015 року головний бухгалтер ОСОБА_7 виявила, що ця операція пройшла як видача грошових коштів та як поповнення карткового рахунку, внаслідок чого сума збільшилася удвічі, що в загальному становило 4 тис. грн. 23 березня 2016 року її звільнено наказом відповідача № 747/К на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України.

Вважаючи, що процедура її звільнення порушена, з урахуванням уточнень просила скасувати наказ філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» від 23 березня 2016 року № 747/К, поновити її на роботі на посаді старшого контролера-касира у філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Ощадбанк». Стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 23 березня 2016 року по день ухвалення рішення у цій справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог КЗпП України.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій 30 березня 2018 року до Верховного Суду, адвокат ОСОБА_5 як представник ОСОБА_4 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконним та необґрунтованим, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Звільнення ОСОБА_4 з роботи відбулося з порушенням норм трудового законодавства України, оскільки проведено після спливу розумного строку від дня вчинення нею дисциплінарного проступку.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2018 року поновлено адвокату ОСОБА_5 як представнику ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 02 серпня 2017 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали зЖовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

23 червня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ПАТ «Ощадбанк» на касаційну скаргу, мотивований тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильного застосування норм матеріального права. Винні дії з боку позивача полягали в порушенні Інструкції з організації роботи та здійснення касових операцій, не відображенні нестачі у сумі 4 тис. грн. в касовому журналі 09 серпня 2015 року, допущені позивачем порушення виявлені під час проведення планової ревізії банку в січні 2016 року. Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, а зводяться до переоцінки доказів, що не віднесено до функцій суду касаційної інстанції.

29 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі статтею 147 КЗпП Україниза порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Статтею 149 КЗпП Українипередбачено, що порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівникам. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до вимог статті 148 КЗпП Українидисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом (якому надано право прийняття на роботу) безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або його перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Суди встановили, що ОСОБА_4 з 09 січня 2008 року працювала на посаді контролера-касира, старшого контролера-касира у філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк». 14 січня 2015 року її тимчасово переведено до ТВБВ ІV типу № 10003/0491 філії - Дніпровського обласного управління АТ «Ощадбанк», старшим контролером-касиром.

09 серпня 2015 року позивач через POS-термінал провела операцію з видачі грошових коштів у сумі 2 тис. грн громадянину ОСОБА_6

Вказані обставини сторонами не заперечувалися.

Актом проведеної документальної ревізії ТВБВ № 10003/0491 від 23 лютого 2016 року встановлено, що за рахунком № 2924/15 обліковується несквитований залишок в сумі 4 тис. грн за операціями від 09 серпня 2015 року по картковому рахунку НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_6 у м. Запоріжжя.

ОСОБА_4 є матеріально відповідальною особою при виконанні роботи, пов'язаної із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею цінностей, та зобов'язується суворо дотримуватись встановлених правил здійснення операцій з цінностями (типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 14 квітня та 02 листопада 2015 року, підписаний ОСОБА_4).

ОСОБА_4 несе персональну відповідальність за порушення вимог нормативних документів, регламентів, процедур банку та дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків, визначених посадовою інструкцією та чинним законодавством України (пункти 4.1, 4.2 посадової інструкції).

Висновками службового розслідування від 22 березня 2016 року встановлено, що, зокрема, факт нестачі в ТВБВ № 10003/0491 по POS терміналу за 09 серпня 2015 року в розмірі 4 тис. грн визнано таким, що підтвердився. Нестача виникла в результаті порушення старшим контролером-касиром ТВБВ № 10003/0491 ОСОБА_4 вимог пункту 6.5 Порядку № 490, пункту 7.14.5 Розділу 7 Глави ІІІ Інструкції № 963 та пункту 2.25 Положення № 40 в частині відображення операції в АБС «Барс» та вимог пункту 2.4 Посадової інструкції в частині здійснення попереднього, поточного контролю у процесі проведення операцій. Запропоновано звільнити старшого контролера касира ТВБВ № 10003/0491/ ОСОБА_4 за втратою довіри.

Згідно з протоколом № 2 засідання профспілкового комітету облуправління АТ «Ощадбанк» від 21 березня 2016 року профспілковим комітетом прийнято рішення про звільнення ОСОБА_4, старшого контролера-касира ТВБВ ІV типу № 10003/0491 філії - Дніпровського обласного управління АТ «Ощадбанк» на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри, за грубе порушення правил операційно-касової роботи філії.

Наказом відповідача від 23 березня 2016 року № 747/к ОСОБА_4 старшого контролера-касира ТВБВ ІVтипу № 10003/0491, звільнено за пунктом 2 статті 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри, за грубе порушення правил операційно-касової роботи.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини, що мають суттєве значення для вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача підстав для звільнення позивача за втрату довіри у зв'язку з учиненням нею винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові цінності, та дотримання відповідачем вимог трудового законодавства України при її звільненні.

Аргументи касаційної скарги про те, що відповідач порушив строки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, передбачені статтею 148 КЗпП України, є безпідставними, оскільки порушення ОСОБА_4 посадової інструкції та інших нормативних актів, яких вона мала би дотримуватися при виконанні нею посадових обов'язків, остаточно встановлено висновком службового розслідування від 22 березня 2016 року, а дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовано 23 березня 2016 року.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_5 як представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат