Справа № 683/1536/18
У Х В А Л А

20 липня 2018 року м. Старокостянтинів

Суддя Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області Андрощук Є.М., ознайомившись з матеріалами цивільної справи № 683/1536/18, 2-н/683/126/2018 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину,

встановив:

19 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення від дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч.5, ч.6 ст. 162 ЦПК України судом 16.07.2018 року отримано довідку від відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, згідно з якою ОСОБА_2 01.06.2018 року знятий з реєстрації місця проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. Оскільки отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відповідно до ч.9 ст. 162 ЦПК України відмовляє у видачі судового наказу.

Крім того, відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналогічна норма встановлена в ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України.

Заявлена ОСОБА_1 вимога не відповідає пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України через відсутність зазначення максимальної установленої законом межі аліментів на одну дитину - не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Оскільки частина перша статті 161 ЦПК України містить виключний перелік імперативних вимог, за якими може бути видано судовий наказ, суд самостійно не може змінювати вимогу, яка міститься у заяві про видачу судового наказу. Тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 165 ЦПК України зазначена обставина також є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Також відповідно до п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (ч.5 ст.95 ЦПК України).

Проте заявником не надано оригіналів письмових доказів, а копії письмових доказів, додані до заяви про видачу судового наказу, не підтверджені його підписом із зазначенням дати такого засвідчення, що відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України також є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Керуючись ст.ст. 161-163, 165, 166 ЦПК України,

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину ОСОБА_3.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ «Наказне провадження» ЦПК України, після усунення її недоліків.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя