Справа № 214/2554/18
2/214/1871/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

11 жовтня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Гринь Н.Г.,

при секретарі Печарник З.І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, при заочному розгляді справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне, що позивач є власником ? частки квартири за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, який з 2011 року та по теперішній час за адресою: м. Кривий ріг АДРЕСА_2 не проживає, особистих речей не має, однак добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Позивач вимушена сплачувати за комунальні послуги, з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб, а також позбавлена законного права на розпорядження своїм майном. Тому просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою 81, будинку 50 на мкр. Сонячному у м. Кривий Ріг.

Представник позивача ОСОБА_1 надала через канцелярію суду заяву про розгляд позовної заяви за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання на неодноразові виклики не зявився, про дату, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи маються поштове повідомлення. Про поважність причини неявки суд не повідомив.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів, за відсутності відповідача і постановити заочне рішення.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, у судовому засіданні були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Так, на підставі відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.04.2018 року право власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в приватній спільній власності по ? частки, з підстави свідоцтва про право власності №С-1487а від 14.12.2007 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради, згідно з розпорядженням за № С-2467 від 05.12.2007 року (а.с. 8)

Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с. 12).

Суд, розглянувши цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про відмову в задоволені позову з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не проживає постійно в квартирі 81 будинку 50 на мкр. Сонячному в м. Кривому Розі, згідно з акту від 20.04.2017 року складеним мешканцями сусідніх квартир по мкр. Сонячному будинку 50 в м. Кривому Розі, посвідченого начальником дільниці ТОВ «Житлосервіс - КР» (а.с.9).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Установлено, що квартира 81 будинку 50 на мкр. Сонячному в м. Кривому Розі, є спільним сумісним майном сторін, отже, відповідач є співвласником вказаної квартири.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам'яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Постановою Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі № 647/1683/15-ц, визнано відсутність підстав для задоволення позову колишнього чоловіка про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за умови що сторони є співласниками цього житлового приміщення, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини, які врегульовані нормами статей 319, 321 ЦК України.

Судові рішення містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2. про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_3, а положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини між власниками майна.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 319, 321 ЦК України, ст. ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (пр. Гагаріна 37, пр.. 115, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область), яка діє в інтересах ОСОБА_2 (мкр. Сонячний 50/81, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область) до ОСОБА_3 (мкр. Сонячний 50/81, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в повному обсязі.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня його складання.

Повне рішення складене 11.10.2018 року.

Суддя Н.Г. Гринь