22-ц/812/186, 340/18
МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 489/4105/17 Категорія 30
Провадження № 22-ц/812/186/18
Провадження № 22-ц/812/340/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року судова колегія судової палати з цивільних справ Миколаївського апеляційного суду в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

відповідачів- ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2018 року, постановлене під головуванням судді Рум`янцевої Н.О. в приміщенні суду о 14 год. 48 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2017 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому посилалась на те, що 28 вересня 2016 року вона впала в своїй квартирі на підлогу, після чого у неї в спині виникла біль. Вона терміново викликала швидку медичну допомогу та була доставлена до Миколаївської лікарні швидкої медичної допомоги, де їй було проведено рентгенологічне обстеження. Лікарем травматологом ОСОБА_4 було встановлено діагноз «Забій поперекового відділу хребта. Розповсюджений остеохондроз». Рекомендовано амбулаторне лікування, нагляд ревматолога та невропатолога, а також наданий рентгенологічний знімок.

Наступного дня, 29.09.2016 року з аналогічними скаргами вона звернулась до лікаря невропатолога міської лікарні № 3 м. Миколаєва по вул. Космонавтів, 97 - ОСОБА_5 , який згідно записів у медичній книжці встановив діагноз «ЗЧМТ, ДДП попереково-крестцового відділу», призначив проведення КТ головного мозку та призначив прийом препаратів, написаних ним власноруч в рецепті. Всього на лікування та обстеження по рецепту та направленню на обстеження лікарем невропатологом ОСОБА_5 нею було витрачено 1164 грн. 53 коп. Однак, незважаючи на виконання нею всіх призначень, стан її здоров`я не покращився, а навпаки став погіршуватись. Оскільки їй був невірно встановлений діагноз лікарем невропатологом ОСОБА_5 , що підтверджується висновком експерта № 35 к від 26.04.2017 року. Вважає, що діями даного відповідача їй була причинена моральна шкода в розмірі 5000 грн.

06.10.2016 року з нестримною біллю, вона звернулась до лікаря невропатолога міської лікарні № 3 м. Миколаєва вул. Космонавтів, 97, - ОСОБА_2 , яка оглянула її та встановила діагноз «Забій поперекового відділу хребта, острохондроз» і виписала їй рецепт на придбання переліку ліків, на які вона витратила 569,95 грн. та 300 грн. на таксі, котрі в лікуванні їй не допомогли. Також позивачка зазначила, що її постійно обтяжувала нестерпна біль в спині, що позбавляло її сну та руху. Про встановлення невірного діагнозу і лікарем невропатологом ОСОБА_2 також свідчить висновок експерта від 26.04.2017 року, в зв`язку з чим вважає, що вказаним лікарем їй також була причинена моральна шкода в розмірі 5000 грн.

Так як лікування їй не допомогло, вона була змушена 17.11.2016 року звернутися до лікаря невропатолога міської лікарні № 3 м. Миколаєва ОСОБА_8 , яка також оглянула її та встановила діагноз «ДДНН грудного і к.-пр. відділу з боковим (далі записано нерозбірливо) та виписала власноруч рецепт для придбання ліків, на які нею було витрачено 557 грн. та 100 грн. на таксі, оскільки рухатись їй було важко. Зазначені ліки їй також не допомогли, їй було все важче і важче. Нестерпну біль вона терпіла 7 місяців. Тільки 20.04.2017 року наданий рентген знімок був вивчений обласним позаштатним лікарем-рентгенологом ОСОБА_9 , яка надала рентген висновок (мовою оригіналу): «Николаевская областная больница ІНФОРМАЦІЯ_1 , ул. Киевская, 1 тел. НОМЕР_1 Рентген заключение на ОСОБА_10 на поставленной R-грамме нижнегрудного и поясничного отдела позвоночников в 2-х проекциях от 28.09.2016 без указания возраста больной определяется S-образный сколиоз, снижение высоты тел позвонков впереди Th11 и Th12, больше Th11 признаки деформирующего спондилеза. Признаков консолидации позвонков не определяется. Заключение: Компрессионный перелом Th11 и Th12». В неврологічному відділенні Миколаївської обласної лікарні № 1 їй були призначені для лікування перелік ліків, на які вона витратила 1730 грн. Після встановлення правильного діагнозу та застосування прописаних ліків їй стало краще і вона стала виліковуватись. Вважає, що збитки на суму 1730 грн. спричинені їй лікарем травматологом ОСОБА_4 , оскільки він міг встановити вірний діагноз ще 28.09.2016 року, якщо уважно дослідив би рентгенологічне обстеження. В зв`язку з неналежним виконанням ним своїх службових відносин вона була змушена терпіти нестерпну біль в спині, тому вважає, що його діями їй була спричинена моральна шкода в розмірі 5000 грн. Всього нею було придбано ліків на суму 2691 грн., 48 коп. за рецептами лікарів ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 - працівників міської лікарні № 3 м. Миколаєва. Всього за весь час лікування лікарями нею було витрачено 4421 грн., 69 коп. Згідно висновку експерта СМЕ Миколаївського бюро управління охорони здоров`я № 35-К від 26.04.2017 року у ОСОБА_7 1948 р. н., консолідований компресійний перелом тіл хребців був вказаний при її лікуванні тільки у 1-й міській лікарні 22.02.2017 року; наявність компресійних переломів 11 і 12 грудних хребців підтверджено при контрольному вивченні рентгенограм 28.04.2017 року. Таким чином, назване пошкодження не було діагностовано при зверненні нею до лікарів 28 і 29 вересня, 06 жовтня та 17 листопада, хоча могло бути встановлено вже при першому відвідуванні лікаря 28.09.2016 року.

На підставі викладеного позивачка просила суд стягнути на її користь з: ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 1730 грн. та моральну в сумі 5000 грн.; ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 1164 грн. 53 коп. та моральну в сумі 5000 грн.; ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 869 грн. 95 коп. та моральну в сумі 5000 грн.; ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 657 грн. та моральну в сумі 5000 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2018 року позов ОСОБА_7 задоволено частково. Судом вирішено стягнути на користь ОСОБА_7 : з ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 1730 грн. та 500 грн. моральної шкоди; з ОСОБА_5 - 1164,53 грн. матеріальної шкоди та 500 грн. моральної шкоди; з ОСОБА_2 869,95 грн. матеріальної шкоди та 500 грн. моральної шкоди; з ОСОБА_6 657 грн. матеріальної шкоди та 500 грн. моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивачка звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову про стягнення з відповідачів моральної шкоди на суму 20000 грн., посилаючись на неповне дослідження судом обставин справи.

Відповідачка ОСОБА_2 , не погодившись з зазначеним рішенням, також звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині стягнення з неї 869,95 грн. матеріальної шкоди та 500 грн. моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог до неї, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, а також на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнав, просив її залишити без задоволення.

Представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити. Апеляційну скаргу ОСОБА_7 не визнав, просив залишити її без задоволення.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не визнали доводи апеляційної скарги позивачки, просили залишити її без задоволення, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 задовольнити, рішення суду скасувати на ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивачка до судового засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Повідомила, що захворіла, однак, доказів цього не надала, відкласти розгляд справи не просила.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, судом було встановлено, що відповідно до виписки із медичної картки № 8153 стаціонарного хворого загального неврологічного відділення Міської лікарні № 1 позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні з 15.12.2016 року по 28.12.2016 року з діагнозом Остеопороз, клиновидна формація тіла Л1. Остеохондроз грудного та поперечно крестцового відділу, рефлекторний м`язо -тонічний синдром з порушенням функції ходьби. Призначено медичне лікування та рекомендовано нагляд у лікарів невропатолога, терапевта, ревматолога.

Відповідно до виписки із медичної картки № 825 стаціонарного хворого загального неврологічного відділення міської лікарні № 1 м. Миколаєва позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні з 07.02.2017 року по 22.02.2017 року з діагнозом: Остеопороз, консолідований перелом Л1 та Л3, рефлекторний м`язо - тонічного та больовий синдроми, порушення функції ходьби та функції поперекового стовпа 3 ст. Ревматоїдний артрит, поліартрит з ураженням кістки, стопи, колін та голіностопи суглоба. Призначено медикаментозне лікування та рекомендовано нагляд лікарів.

Також суд виходив з того, що факт призначення препарату, який не визначений в протоколі, встановлений відповіддю, наданою на звернення ОСОБА_7 від 10.11.2016 року за №Н-4034, згідно якої «Нейромідін» призначений лікарем ОСОБА_5 не повинен був призначатись, та кошти за нього та за проїзд будуть повернуті до 15.11.2016 року.

Відповідно до висновку експерта № 35-К від 26.04.2017 року у ОСОБА_7 консолідований компресійний перелом тіл поперекових хребців був вказаний при її лікуванні тільки в міській лікарні № 1 22.02.2017 року; наявність комісійних переломів 11 та 12 грудних хребців, підтверджено при контрольному вивченні рентгенограм 28.04.2017 року. Таким чином, назване пошкодження не було діагностовано при зверненні ОСОБА_7 до лікарів 28 і 29 вересня 2016, 06.10.2016, 17.11.2016 року, хоча і могло бути встановлено вже при першому відвідуванні лікаря 28.09.2016 року. У зв`язку з тим, що переломи не були діагностовано своєчасно, лікування було не повним і носило симптоматичний характер.

Проаналізувавши зазначені обставини, врахувавши положення ст. 1166 ЦК України, а також те, що відповідачами не спростовано доводи та факти викладені позивачкою, та суми матеріальної шкоди, яку вона визначила, а висновком експерта встановлено вину відповідачів у неповному діагнозі та неефективному призначанні лікування, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивачки матеріальних збитків у розмірі 4421 грн. 48 коп.

Вирішуючи позов в частині стягнення моральної школи, суд першої інстанції, керуючись ст. 23, 1168 ЦК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року та виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідачів на користь позивачки моральної шкоди у розмірі по 500 гривен з кожного.

Однак, приймаючи рішення по справі, суд не дав належної правової оцінки тому, що відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положення даної статті кореспондується наряду з іншим також у те, що позови повинні заявлятися до належних відповідачів.

Згідно ст. 48 ЦПК України сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за заявленими позовними вимогами.

Відповідно до положень ст. 1172 ЦК України шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, відшкодовує юридична або фізична особа, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах.

Як убачається з матеріалів справи особи, які зазначені позивачкою у позові у якості відповідачів є працівниками двох юридичних осіб, а саме: відповідач ОСОБА_4 працює на посаді лікаря-ортопеда травматолога міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва з 16 вересня 1991 року по теперішній час, що підтверджується довідкою № 228 від 22.11.2018р.; відповідачка ОСОБА_2 працює на посаді завідувача неврологічним відділенням поліклініки міської лікарні №3 м. Миколаєва з 01 березня 2013 року по теперішній час, що підтверджується довідкою № 86 від 22.11.2018р.; відповідач ОСОБА_5 працює на посаді лікаря-невропатолога поліклініки міської лікарні №3 м. Миколаєва з 02 червня 2008 року по теперішній час, що підтверджується довідкою № 85 від 21.11.2018р.; відповідачка ОСОБА_6 працює на посаді лікаря-невропатолога на 0,75 ст. поліклініки міської лікарні № 3 м. Миколаєва з 01 березня 2013 року по теперішній час, що підтверджується довідкою № 84 від 21.11.2018р.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Так під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника. Підставами позову згідно зі ст. 175 ЦПК України, які суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а предметом позову, є спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачів.

Виходячи з аналізу зазначених норм права та системного аналізу заявлених позивачкою вимог належними відповідачами за позовом ОСОБА_7 є юридичні особи, а саме міська лікарня швидкої медичної допомоги м. Миколаєва та міська лікарня №3 м. Миколаєва, які є роботодавцями відповідачів, а не лікарі, як фізичні особи. Отже, лікарі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не є належними відповідачами по справі в межах заявлених позовних вимог.

Згідно ст. 51 ЦПК України суд лише за клопотанням позивача має право до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача, а я кщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, замінити первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови № 2 від 12 червня 2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України ( в редакції на час постановлення Пленуму). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка не зверталася до суду з клопотанням щодо залучення до участі у справі належних відповідачів. Як убачається з апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 , позивачка раніше зверталася до суду з позовом до юридичних осіб, але її позовні заяви були їй повернуті за її заявою, що підтверджується копіями ухвал Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2017р. та від 10 липня 2017 року, які знаходяться у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належних відповідачів, оскільки не має передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва.

Суд зазначеним обставинам належної правової оцінки не дав і прийняв рішення про задоволення позовних вимог до відповідачів, зазначених в позові, які не є належними відповідачами по справі, тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, як таких, що заявлені до неналежних відповідачів, що не позбавляє позивачку права повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але до належних відповідачів. При цьому, не зважаючи на те, що відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не подано апеляційні скарги на рішення суду, а відповідачка ОСОБА_2 просила скасувати рішення тільки в частині задоволення позовних вимог до неї, колегія суддів, приймаючи остаточне рішення по справі, вважає необхідним згідно ч.3 ст. 303 ЦПК України вийти за межі апеляційної скарги ОСОБА_2 , оскільки під час розгляду даної справи апеляційним судом було встановлено неправильне застосування та грубе порушення норм матеріального права.

При скасуванні рішення з зазначених підстав робити аналіз іншим доводам апеляційних скарг колегія суддів вважає недоцільним, так як вони можуть стати підставою розгляду справи при зверненні позивачки з вимогами до належних відповідачів.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідачкою ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 264 грн.31 коп. Оскільки за її апеляційною скаргою рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, то з позивачки на її користь підлягають стягненню зазначені витрати на сплату судового збору у розмірі 264 грн.31 коп. Однак, позивачка згідно пенсійного посвідчення є інвалідом 2 групи, а тому згідно п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є особою, яка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Згідно ч.7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

П. 2 постанови КМУ № 590 від 27 квітня 2006р. із змінами від 28.02.2018р. «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» передбачає компенсацію судових витрат за рахунок держави в їх фактичному розмірі, але не більше граничних розмірів компенсації таких витрат згідно з додатком, коли сторони у цивільній або адміністративній справі звільнені від оплати судових витрат. П.5 даної постанови встановлено, що Міністерству фінансів слід передбачати Державній судовій адміністрації за відповідною бюджетною програмою кошти для компенсації судових витрат у цивільних та адміністративних справах.

З урахуванням викладеного витрати, понесені відповідачкою ОСОБА_2 на сплату судового збору у розмірі 264 грн.31 коп. підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за рахунок держави Державною Судовою Адміністрацію України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Компенсувати понесені відповідачкою ОСОБА_2 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 264 грн.31 коп. за рахунок держави Державною Судовою Адміністрацію України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 03 грудня 2018 року