Справа № 643/6098/16-ц
Провадження № 2/643/163/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.07.2018 року м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Погасій О.Ф.,
за участю секретарів Бровкіної М.І., Петрової О.С., Тугайбей В.В.,
представника позивача ОСОБА_2,
представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи: Восьма Харківська Державна нотаріальна контора і ОСОБА_7, про визнання заповіту недійсним, -
З позовною заявою до суду 20 травня 2016 року звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи Восьма ХДНК, ОСОБА_7 про визнання заповіту складеного 17.12.2004 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 20 жовтня 2015 року.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 20.10.2015 року помер його батько ОСОБА_8, після смерті батька відкрилась спадщина у вигляді однокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1. 29.01.2016 р. він звернувся до Третьої ХДНК з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_8, в звязку з чим була заведена спадкова справа № 20/2016, та одночасно нотаріус повідомив йому про наявність заповіту, залишеного ОСОБА_8 на користь іншій особі, як в подальшому він дізнався, на користь своєї дружини ОСОБА_6 Заявник вважає, що його батько за обставинами свого життя та за станом свого здоровя не міг зробити такий заповіт, та його волевиявлення не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, оскільки ОСОБА_8 на час укладення заповіту був тяжко хворим на онкологічне захворювання. Зазначений заповіт порушує його права спадкоємця першої черги за законом.
Одночасно позивач подав заяву про призначення по справу судової психіатричної експертизи з метою встановлення психічного стану ОСОБА_8 під час укладення заповіту 17.12.2004 р. (а.с.18-19 т.1).
14.06.2016 року відповідач надала до суду письмові заперечення проти позову, в яких у задоволенні позовних вимог просить відмовити з тих підстав, що доводи позивача є недостовірними та не відповідають дійсності (а.с.36-40 т.1).
11.10.2016 року позивач надав письмові пояснення, в яких зазначає, що в нього є підстави вважати, що його батько не міг зробити оскаржуваний заповіт за обставинами свого життя та за станом свого здоровя, на час складання заповіту його батько страждав явним психічним розладом, внаслідок тяжкого соматичного захворювання, та не міг керувати своїми діями та приймати адекватні рішення (а.с.112-115 т.1).
28.10.2016 року відповідач та її представник ОСОБА_5 надали до суду письмові заперечення на письмові пояснення позивача, в яких позивач та її представники просять відмовити у задоволенні позову, оскільки посилання позивача засновані на припущеннях та не відповідають дійсності (а.с.147-150 т.1).
11.01.2017 року відповідач подала до суду письмові пояснення, в яких відповідач зазначає про відсутність будь-яких сумнівів щодо нормальної розумової діяльності та адекватності поведінки ОСОБА_1 (а.с.210-212 т.1).
26.05.2017 р. представник відповідача подав клопотання про проведення посмертної судово-психіатричної експертизи з метою встановлення психічного стану ОСОБА_8 під час складання спірного заповіту (а.с.277-278 т.1).
14.06.2017 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_8, з метою встановлення психічного стану померлого на час укладення заповіту (а.с.25-26 т.2).
07.09.2017 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 616 від 25.08.2017 р. (а.с.47-53 т.2).
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у позові.
Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, посилаючись на те, що при складенні спірного заповіту померлий ОСОБА_8 був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, просили у задоволенні позову відмовити.
Третя особа Восьма ХДНК просила провести судовий розгляд справи без участі її представника, прийняти рішення на розсуд суду, про що зазначила у письмовій заяві (а.с.1 т.2).
Інші учасники справи в судове засідання не зявились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином.
За клопотанням позивача в судове засідання була викликана експерт ОСОБА_9, яка була доповідачем комісії експертів, які проводили експертизу та складали висновок експертизи, яка повністю підтвердила висновок комісії експертів.
Позивач та його представник ставити питання експерту в судовому засіданні відмовились.
Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_5, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного.
Судом встановлено, що 17.12.2004 року ОСОБА_8 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Восьмої ХДНК, зареєстрований в реєстрі за № 3-2868, яким на випадок своєї смерті все своємайно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, все те, що належатиме йому на день смерті та на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_6 (а.с.92 т.1).
ОСОБА_8 помер 20 жовтня 2015 року (а.с.11 т.1).
Після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцями на яку за законом є його син ОСОБА_1 позивач у справі, та його дружина ОСОБА_6 відповідач у справі.
Згідно листа Третьої ХДНК,після померлого 20.10.2015 р. ОСОБА_8, з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися: ОСОБА_1, син померлого (заява зареєстрована по книзі обліку та реєстрації спадкових справ № 36 від 29.01.2016 р.); та ОСОБА_6, дружина померлого (заява зареєстрована по книзі обліку та реєстрації спадкових справ № 80 від 11.02.206 р.) Заведено спадкову справу № 20/2016 (а.с.64 т.1).
Позивач оспорює заповіт, складений померлим 17.12.2004 року на користь своєї дружини ОСОБА_6, посилаючись на те, що під час складення заповіту померлий ОСОБА_8 не усвідомлював значення своїх дій в силу свого за станом свого здоровя, був психічно хворим, його волевиявлення не було вільним.
Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі який суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до положень ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.
Відповідно до частин 1-3 ст. 203 ЦПК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. О соба, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. В олевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За змістом ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Згідно з розясненнями, наданими в п.п. 16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.
Згідно відповіді державного нотаріуса Восьмої ХДНК ОСОБА_18, зовнішній вигляд, поведінка, психічно-розумовий портрет, манера розмови, зміст й форма поставлених заповідачем запитань та наданих ним на її запитання відповідей, а також інші загальні риси не викликали жодних сумнівів про адекватність та можливість ОСОБА_8 усвідомлювати значення, зміст, правові наслідки складання заповіту, заповіт був складений, роздрукований, наданий для ознайомлення та посвідчений. Сумнівів у тому, що ОСОБА_8 не усвідомлює значення, зміст, правові наслідки нотаріальної дії, за якою він звернувся до нотаріуса, у державного нотаріуса не було(а.с.111 т.1).
Отже, при посвідченні заповіту дієздатність особи, а також відповідність її волі і волевиявлення щодо вчинення нотаріальної діїбуло перевірено нотаріусом, доказів зворотного суду не надано.
При житті ОСОБА_8 хворів на онкологічне захворювання, проходив лікування в онкоцентрі з 15.01.2007 р. по 19.01.2007 р., з 19.02.2007 р. по 23.02.2007 р., з 26.03.2007 р. по 30.03.2007 р., з 23.04.2007 р. по 27.04.2007 р., з приводу діагнозу : рак сігмовидної кишки (а.с.83 т.1).
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 616 від 25.08.2017 р., ОСОБА_8 за представленими даними у період часу, якому відповідає посвідчення заповіту 17.12.2004 року, хронічного, стійкого психічного розладу не виявляв. ОСОБА_8 за представленими даними у період часу, якому відповідає посвідчення заповіту 17.12.2004 року, відповідно до свого психічного стану був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.47-53 т.2)
Та обставина, що померлий ОСОБА_8 під час посвідчення заповіту 17.12.2004 року усвідомлював значення своїх дій, підтверджується зібраними у справі доказами, показаннями свідків: ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_11 , ОСОБА_14 ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_4, які показали, що померлий ОСОБА_8 під час складення заповіту та, як до, так і після операції, в звязку з онкологічним захворюванням, був адекватним, нормальним, неагресивним, проблем з памяттю в нього не було, ці свідки охарактеризували померлого, як доброго, доброзичливого, спокійного, адекватного, пунктуального, акуратного чоловіка.
Оцінюючи докази в їх сукупності, показання свідків, суд критично оцінює показання, свідків ОСОБА_17 дружини позивача, ОСОБА_16 сусідки матері позивача, та ОСОБА_15 колишньої дружини померлого ОСОБА_8, які показали, що померлий був неадекватний, поводився дивно, оскільки ці показання спростовуються доказами у справі та показаннями інших свідків.
Доводи позивача ґрунтуються на його припущеннях та не підтверджені доказами по справі.
У суду відсутні належні та достовірні докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача.
Судові витрати, які складаються із сплаченого позивачем судового збору, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, покласти на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 202, 203, 215, 225, 1235, 1257 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 90, 92, 95, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, до ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, про визнання недійсним заповіту, складеного 17 грудня 2004 року померлим 20 жовтня 2015 року ОСОБА_8, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_18 за реєстровим № 3-2868, відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської областішляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Ф. Погасій