ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 759/17563/15-ц

провадження № 61-7030св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_10,

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_8, подану її представником - адвокатом ОСОБА_9, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року, ухвалене у складі судді Кривов'яза А. П., і рішення Апеляційного суду міста Києва від 3 червня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_10 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»), ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 27 липня 2015 року на перехресті бульвару Вернадського і вулиці Депутатської у місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1, під його керуванням, і автомобіля марки Volkswagen LT-35, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6

Позивач зазначає, що внаслідок вказаної події належний йому транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Причиною аварії стало порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_6, який перебуває у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 і на момент дорожньо-транспортної пригоди виконував свої трудові обов'язки водія.

За таких обставин позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_8, власника автомобіля марки Volkswagen LT-35, номерний знак НОМЕР_2, - ОСОБА_7 та страховика цивільно-правової відповідальності винуватця дорожньо-транспортної пригоди - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у відшкодування заподіяної пошкодженням автомобіля майнової шкоди 118 542,27 гривень, у відшкодування моральної шкоди - 10 000 гривень, а також компенсацію витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 1 010 гривень і на послуги евакуатора у розмірі 270 гривень.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 у відшкодування майнової шкоди 118 542,27 гривень, у відшкодування моральної шкоди - 8 000 гривень, а також у відшкодування витрат з оплати за проведення експертного дослідження 1 010 гривень і за послуги евакуатора 270 гривень, а всього 127 822,27 гривень. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту настання дорожньо-транспортної пригоди у зв'язку з порушенням Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 та, врахувавши, що на момент дорожньо-транспортної пригоди останній перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 і виконував роботу водія, стягнув відшкодування заподіяної позивачу майнової і моральної шкоди з роботодавця винної у дорожньо-транспортній пригоді особи - ОСОБА_8

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 3 червня 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 у відшкодування майнової шкоди 118 542,27 гривень та в частині стягнення з ОСОБА_8 в дохід держави судового збору у розмірі 1 278,22 гривень змінено, зменшено суму стягненого з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 відшкодування майнової шкоди з 118 542,27 гривень до 66 353,93 гривень, а суму стягненого в дохід держави судового збору - з 1 278,22 гривень до 743,29 гривень. У іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року залишено без змін.

Зменшуючи стягнену з ОСОБА_8 суму відшкодування майнової шкоди, суд апеляційної інстанції виходив з того, що автомобіль марки Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1, після дорожньо-транспортної пригоди є фізично знищеним, так як його ремонт економічно необґрунтований, тому на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, за відрахуванням суми виплаченого страхового відшкодування. З висновками суду першої інстанції щодо стягнення відшкодування заподіяної майнової шкоди з роботодавця ОСОБА_6 - ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції погодився, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з'ясування обставин справи.

У червні 2016 року ОСОБА_8 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 рокуі рішення Апеляційного суду міста Києва від 3 червня 2016 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушення норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заявник зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 не виконував свою роботу водія, а рухався містом у особистих справах, безпідставно використовуючи службовий автомобіль у власних цілях.

Вказує, що до трудових обов'язків ОСОБА_6 входило здійснення пасажирських перевезень за маршрутом «Нововолинськ-Володимир-Волинський-Київ», проте, згідно схеми перевезень, вказаний маршрут не передбачає руху по бульвару Вернадського на перехресті із вулицею Депутатською у місті Києві, на що суди попередніх інстанцій не звернули уваги.

Так як ОСОБА_6 самовільно використовував автомобіль марки Volkswagen LT-35, номерний знак НОМЕР_2, у цілях, не пов'язаних з виконанням трудових обов'язків, заявник вважає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення статті 1172 ЦК України і безпідставно стягнули із неї відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої ОСОБА_10

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 вересня 2016 відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 5 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 липня 2015 року ОСОБА_6, керуючи автомобілем марки Volkswagen LT-35, номерний знак НОМЕР_2, на перехресті бульвару Вернадського з вулицею Депутатською у місті Києві не зупинився та не надав дороги автомобілю Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_10, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8, як правомірного володільця автомобіля марки Volkswagen LT-35, номерний знак НОМЕР_2, на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до полісу серії АС № 8423252 від 31 березня 2015 року. Згідно з даним полісом ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становить 50 000 гривень; франшиза - 1 000 гривень.

На момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 і виконував роботу водія.

Зі звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, № 4047/4 від 12 серпня 2015 року суди встановили, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1, станом на 7 серпня 2015 року становить 285 843,88 гривень. Ринкова вартість колісного транспортного засобу Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1, до моменту пошкодження у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою складала 167 542,27 гривень. За таких обставин вказаний колісний транспортний засіб відновлювати економічно недоцільно, тому розмір заподіяного пошкодженням автомобіля збитку складає 167 542,27 гривень.

За проведення вказаного експертного дослідження ОСОБА_10 сплачено 1 010 гривень.

За послуги з евакуації транспортного засобу з місця пригоди позивачем сплачено 270 гривень.

9 жовтня 2015 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатила ОСОБА_10 страхове відшкодування у розмірі 49 000 гривень.

З висновку автотоварознавчого дослідження з встановлення утилізаційної вартості колісного транспортного засобу №5240/04 від 23 травня 2016 року суд апеляційної інстанції встановив, що утилізаційна вартість колісного транспортного засобу Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1, пошкодженого у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка визначається як сума ринкової вартості технічно справних складових частин автомобіля з урахуванням коефіцієнту ліквідності, коефіцієнта фізичного зносу та з урахуванням вартості робіт по їх демонтажу і вартості металолому, станом на 7 серпня 2015 року становила 53 688,34 гривень.

За проведення вказаного експертного дослідження ОСОБА_10 сплачено 1 500 гривень.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (стаття 1167 ЦК України).

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 1172 ЦК Українипередбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Системний аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.

Встановивши, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 відповідно до трудового договору від 9 липня 2015 року і виконував роботу водія, суди попередніх інстанцій правильно застосували до спірних правовідносин статтю 1172 ЦК України і дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідальність за завдану ОСОБА_10 майнову і моральну шкоду покладається на ОСОБА_8

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (стаття 1194 ЦК України).

Встановивши, що ремонт автомобіля марки Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1, є економічно необґрунтованим, суд апеляційної інстанції правильно зменшив стягнене з ОСОБА_8 відшкодування майнової шкоди, визначивши його як різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, за відрахуванням сплаченого позивачу страхового відшкодування.

Оскільки ОСОБА_10 поніс витрати у зв'язку з проведенням автотоварознавчого дослідження з метою встановлення утилізаційної вартості автомобіля марки Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1, суд апеляційної інстанції обґрунтовано стягнув сплачені ним експертній установі 1 500 гривень з ОСОБА_8

Стаття 23 ЦК Українипередбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановивши, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди належний ОСОБА_10 транспортний засіб фізично знищений, у зв'язку з чим позивач змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а відповідач ухиляється від відшкодування шкоди у добровільному порядку тривалий час, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення з ОСОБА_8 на користь позивача відшкодування моральної шкоди у сумі 8 000,00 гривень, розмір якого визначено судом першої інстанції з додержанням засад розумності і справедливості.

Доводи заявника про те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 не виконував свої обов'язки водія, а рухався містом у особистих справах, оскільки маршрут пасажирських перевезень «Нововолинськ-Володимир-Волинський-Київ» не передбачає руху по бульвару Вернадського на перехресті із вулицею Депутатською у місті Києві, відхиляються касаційним судом.

Відповідальність юридичної або фізичної особи як роботодавця винуватця дорожньо-транспортної пригоди настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

З трудового договору між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 від 9 липня 2015 року суди встановили, що ОСОБА_6 доручено виконання обов'язків водія згідно з графіком. Таким чином, керування транспортним засобом є роботою, зумовленою трудовим договором, і виконання цих дій безпосередньо входить дослужбових обов'язків ОСОБА_6

Будь-яких доказів того, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 згідно з графіком не виконував трудові обов'язки або заволодів транспортним засобом і керував ним неправомірно, ОСОБА_8 суду не надала, хоча доведення обставин, на яких ґрунтуються її заперечення, є обов'язком заявника в силу положень статті 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Фактично доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до переоцінки доказів і встановлення на їх підставі нових обставин, що відповідно до статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень касаційного суду під час касаційного перегляду справи.

Посилання заявника на неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статті 1172 ЦК України помилкові, оскільки, встановивши, що водій ОСОБА_6 керував транспортним засобом на підставі трудового договору із ОСОБА_8, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно застосував положенні цієї статті до спірних правовідносин.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення про стягнення відшкодування заподіяної позивачу майнової і моральної шкоди зОСОБА_8 з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині і рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_8, подану її представником - адвокатом ОСОБА_9, залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року у незміненій судом апеляційної інстанції частині та рішення Апеляційного суду міста Києва від 3 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик