АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1023/18Головуючий по 1 інстанції - Токова С.Є.
Категорія: 44 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя - доповідач )

Суддів Карпенко О.В., Ювшина В.І.

за участю секретаря Наконечної М.М.

учасники справи:

позивач - ПАТ КБ «Приватбанк»;

відповідач - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4;

третя особа - ОСОБА_5 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.11.2014 року, ухваленого під головуванням судді Токової С.Є. у залі Соснівського районного суду м. Черкаси 25.11. 2014 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей м. Черкаси про виселення, - :

в с т а н о в и в :

19.08.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей м. Черкаси про виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та третьою особою ОСОБА_5 14 серпня 2008 року було укладено кредитний договір № С8ІРОК00000307, за яким Банк надав ОСОБА_5 кредит в сумі 45145,36 дол. США строком до 14.08.2011 року. З метою належного виконання грошових зобов'язань за кредитним договором між позивачем та третьою особою ОСОБА_5 14 серпня 2008 року було укладено договір іпотеки № С8ІРСК00000307. Згідно із п.33.3 договору іпотеки третя особа надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 62.70 кв. м., житловою площею 46.60 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить третій особі на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. ОСОБА_5 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, третя особа зобов'язання за кредитним договором не виконала.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 62,70, житловою площею 46,60 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк». Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

ПАТ КБ «Приватбанк» просив суд виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Виселено з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6.

Знято ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 з подальшим внесенням відомостей про це до відповідного обліку відділу у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в сумі 114,70 грн.

Не погоджуючись із заочним рішенням Соснівського районного суд м. Черкаси від 25.11.2014 року ОСОБА_5 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що ,вивчивши факти та обставини, якими керувався суд під час прийняття вказаного рішення вважає, що воно є незаконним та необґрунтованим та таким , що підлягає до скасування. Вказує, що не отримувала жодних повідомлень про судовий розгляд по даній справі, а її відсутність не надала можливості суду встановити дійсні обставини справи, наявність факту мирного врегулювання залишку боргу досягнення примирення.

ОСОБА_5 просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.11.2014 року, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області.

Справа повторно призначалась до розгляду судом апеляційної інстанції у зв'язку із неявкою особи, яка оскаржує рішення суду, однак ні ОСОБА_5,, ні її представник до суду не з'явилися, від представника третьої особи надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням у тривалій відпустці більше місяця, що не визнається поважною причиною судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане заочне рішення суду відповідає вище вказаним вимогам закону .

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог банку про виселення, суд першої інстанції виходив з доведеності об обґрунтованості позовних вимог позивача , посилаючись, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири загальною площею 62,70, житловою площею 46,60 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» та керувався ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР, згідно до яких звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає висновки обґрунтованими, такими, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між позивачем ПАТК КБ «Приватбанк» та третьою особою ОСОБА_5 14 серпня 2008 року було укладено кредитний договір № С8ІРОК00000307, за яким Банк надав ОСОБА_5 кредит в сумі 45145,36 дол. США строком до 14.08.2011 року.

З метою належного виконання грошових зобов'язань за кредитним договором між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та третьою особою ОСОБА_5 14 серпня 2008 року було укладено договір іпотеки № С8ІРСК00000307. Згідно із п.33.3 договору іпотеки третя особа ОСОБА_5 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 62,70 кв. м., житловою площею 46,60 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири загальною площею 62.70, житловою площею 46,60 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленим цим Законом.

Згідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

У ч.ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» вказано, що законодавець установлює певний порядок дії банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Як роз'яснено у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки № 1382 від 30.04.2013 року, виданої КП «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3

Із матеріалів справи вбачається, що повідомлення ПАК КБ «Приватбанк» адресоване ОСОБА_5, ОСОБА_3., яка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_6., ОСОБА_8, в якому зазначається, наступне: « оскільки відносно предмету іпотеки ухвалене рішення про звернення стягнення, в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги, вимагаємо від Вас та всіх зареєстрованих осіб, згідно положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку» добровільно звільнити наступне нерухоме майно: квартиру загальною площею 62,70 кв. м., житлова площа 46,60 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, разом з усіма незареєстрованими у предметі іпотеки членами сім`ї та іншими мешканцями».

Із даних копій рекомендованих повідомлень, які наявні в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_5, отримала повідомлення про виселення 30.05.2013 року.

Проте, відповідачі вказані вимоги банку щодо добровільного виселення із жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, проігнорували.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається стягнення, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки.

Також, судом першої інстанції вірно зазначено, що договором іпотеки, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, були предметом розгляду суду першої інстанції, та судом їм дана належна оцінка, тому підлягають залишенню без задоволення, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення вимог позивача.

Особою, яка оскаржує заочне рішення суду від 25.11. 2014 року, не надано суду доказів в чому саме виселенням відповідачів порушуються її права та законні інтереси, оскільки вона мешкає за іншою адресою, а рішення суду від 04 липня 2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки є чинним та виконується, тому безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню є доводи апеляційної скарги ОСОБА_5

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачами рішення суду першої інстанції переглядалось, оскільки подавалась заява про перегляд заочного рішення суду ОСОБА_3, яка була задоволена судом. Однак, 25 листопада 2014 року судом першої інстанції ухвалено повторно заочне рішення суду, яким позов банку задоволено та виселено відповідачів із квартири.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги, наведені ОСОБА_5, не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду.

Інших доводів, які б слугували підставою для задоволення доводів та вимог апеляційної скарги про скасування рішення суду, та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні вимог позивача апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5, оскільки доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, їм дана належна оцінка судом, а особою, яка подає апеляційну скаргу висновки суду не спростовуються .

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи надані сторонами докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для задоволення доводів апеляційної скарги, які є безпідставними .

Виходячи з вищевикладеного, не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права та залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375 , 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Заоч не рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.11.2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей м. Черкаси про виселення - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка подавала скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Карпенко О.В.

Ювшин В.І.