Справа № 404/1534/17
Номер провадження 2/404/308/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Павелко І.Л.,

за участі секретаря - Зайко О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року представник Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, по якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №43982-ФО/2015/154 від 27.02.2015 року, що станом на 27.02.2017 року становить 171 249,13 грн., з яких: 62 741,05 грн. заборгованість за кредитом, 28 638,14 грн. процентів за користування кредитом; 60 983,28 грн. пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом; 18 886,66 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27.02.2015 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №43982-ФО/2015/154, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 64 187,73 грн., а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному розмірі не пізніше 26.02.2020 року та щомісячно погашати кредит та проценти за користування кредитом згідно Графіку (Додаток №1 до Кредитного договору).

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, тип процентної ставки, що застосовується за цим договором фіксована процентна ставка. Розмір фіксованої процентної ставки за користування кредитом складає 33% річних.

Пунктом 6.9. кредитного договору відповідач погодив, що у випадку порушення позичальником своїх зобовязань, діюча процентна ставка за користування кредитом встановлюється в новому розмірі збільшеному на 2 процентних пункти.

Станом на 27.02.2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 171 249,13 грн., з яких: 62 741,05 грн. заборгованість за кредитом, 28 638,14 грн. процентів за користування кредитом; 60 983,28 грн. пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом; 18 886,66 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Неодноразові звернення позивача до ОСОБА_1 про необхідність погашення кредитної заборгованості залишились безрезультатними, тому банк змушений звернутись до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Павелко І.Л. для розгляду справи про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.03.2017 року відкрито провадження по справі /а.с. 28/.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.01.2018 року цивільну справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання /а.с. 73/.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.02.2018 року закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 98/.

В судове засідання представник позивача не зявився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи належним чином, надав до суду заяву, якою просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідач подала до суду відзив, яким вказала, що згідно розрахунку заборгованості розмір процентної ставки по деяким періодам становить 35%, а не 33%, як зазначено у п. 1.2. договору /а.с. 80-82/.

Також відповідач не погодилась із розрахунком пені, так як період нарахування пені більше ніж 12 місяців до звернення з позовом до суду, тому звернулась до суду із заявою про застосування до позовних вимог ПАТ «Сбербанк» про стягнення пені за прострочення повернення заборгованості по кредиту у сумі 60 983, 28 грн. та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 18 886,66 грн. строку позовної давності /а.с. 83-84/.

Крім того, посилаючись на ч. 3 ст. 551 ЦК України, просила зменшити розмір пені за прострочення повернення заборгованості по кредиту до 10 000 грн. та зменшити розмір пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом до 5 000 грн. /а.с. 85-86/.

Представник позивача у запереченні на відзив відповідача вказав, що на час укладення кредитного договору (перед його підписанням) відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі. Виконання банком зазначених умов підтверджено відповідачем, який особисто підписав кредитний договір, чим засвідчив отримання вищевказаної інформації про те, що він погодився з умовами договору. На момент укладення кредитного договору відповідач не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконував свої обовязки за договором по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом.

З 01 березня 2016 року відбулось встановлення нового розміру змінюваної процентної ставки у відповідності до п. 2.5., 6.9. кредитного договору, відповідно до положень яких позичальник повинен застрахувати своє життя та працездатність на строк до 26 лютого 2020 року та до моменту повного виконання зобовязань за кредитним договором (пункт 2.5 кредитного договору).

Так, договором №583/15-НС/СБР/ЦЗ добровільного страхування від нещасного випадку від 27.02.2015 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування», відповідачем та ПАТ «Сбербанк», відповідно до умов якого застраховано: життя, здоровя та працездатність відповідача. Відповідно до умов вказаного договору, відповідачем було сплачено страховий платіж за перший період страхування. Однак, за другий період страхування, строк спати чергового страхового платежу встановлено до 27.02.2016 року.

Проте, відповідачем не була внесена сума страхового платежу, а у відповідності до вимог додатку 1 при несплаті чергового страхового платежу в розмірі та у строки відповідно до договору, договір страхування вважається таким, що припинив свою дію з 00 год. 00 хв. дня, наступного за днем вказаним як останній діючого періоду страхування.

Таким чином, порушено п. 2.5., 6.9 договору, у звязку з припиненням дії договору страхування, процентна ставка за користування кредитом з 01.03.2016 року становила 35% річних.

Щодо позовних вимог про стягнення пені та заявленням стороною відповідача заявою про застосування до позовних вимог строку позовної давності, представник позивача вказав, що пунктом 11.6. кредитного договору встановлено, що за будь-якими вимогами сторін, які випливають за цим договором, встановлюється позовна давність тривалістю 3 (три) роки. Таким чином, пеня заявлена в межах строків обумовленої позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача не зявився просив розглядати справу за їх відсутності.

Представник відповідачки позовні вимоги визнач частково.

Судом встановлено, що 27.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №43982-ФО/2015/154, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти у сумі 64 187,73 на цілі, визначені в пункті 1.3. цього договору, а позичальник зобовязується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, та повернути кредит банку, а також сплатити банку проценти за користування кредитом, комісії, санкції, інші передбачені цим договором платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, та виконати всі інші умови цього договору.

Згідно п. 1.2.,1.3 кредитного договору, тип процентної ставки, що застосовується за цим договором фіксована процентна ставка. Розмір фіксованої процентної ставки за користування кредитом складає 33% річних. Кредит надається з метою погашення заборгованості за кредитом (-ами), що отриманий (-і) позичальником в банку за кредит на поточні потреби №154#8 від 23.08.2013 року.

Відповідно до п. 8.1. договору, позичальник зобовязується щомісячно «27» числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами, що на дату укладення цього договору визначені в Графіку (в стовпчику «Сума платежу за розрахунковий період, грн.») в Додатку №1 до цього договору, з кінцевим терміном повернення кредиту 26.02.2010 року. Повернення кредиту до зазначених в такому графіку термінів вважається достроковим.

Відповідач свої зобовязання за договором не виконала у повному обсязі, тому станом на 27.02.2017 року заборгованість відповідача за кредитом договором становить 171 249,13 грн., з яких: 62 741,05 грн. заборгованість за кредитом, 28 638,14 грн. процентів за користування кредитом; 60 983,28 грн. пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом; 18 886,66 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом, про що свідчить розрахунок заборгованості /а.с. 11/.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов'язань.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦПК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8.3. кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором у разі: а) затримання позичальником щонайменше на один календарний місяць сплати частини кредиту, періодичність сплати якого передбачена цим договором, та/або процентів, нарахованих за користування кредитом або; б) перевищення повною сумою заборгованості за кредитом суми кредиту, який підлягав поверненню, більш як на 10 відсотків або; в) несплати клієнтом більше однієї виплати з повернення кредиту та/або процентів, що перевищує пять відсотків від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1. цього договору; г) іншого істотного порушення позичальником умов цього договору; е) якщо банком буде виявлено недостовірність будь-якої з гарантій, наданих позичальником банку згідно з пунктом 3.1.; є) якщо відбулась втрата засобу/ів забезпечення (хоча б одного) або настання обставин, що можуть призвести до такої втрати і банк не влаштує запропонований позичальником варіант щодо надання банку нового/их чи додаткового/их засобів забезпечення.

Згідно п. 8.4, 8.5. кредитного договору, у разі, якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобов'язаний в письмовій формі повідомити про це позичальника. В такій вимозі банк зазначає повну суму заборгованості, існуючої на дату відправлення вимоги. В зазначеній вимозі банк може також вимагати дострокового розірвання цього договору після повернення повної суми заборгованості за цим договором. У такому випадку цей договір вважається розірваним з моменту повернення повної суми заборгованості за цим договором. Позичальник у разі отримання від банку письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, яка в казана в такій вимозі, зобов'язаний здійснити усі платежі на користь банку в строк не пізніше 30 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від банку.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань у ПАТ «Сбербанк» виникло право достроково вимагати повернення боргу за кредитним договором.

Розмір заборгованості під час розгляду справи відповідачем не спростовано, власних розрахунків суду не надано, тому суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 62 741,05 грн.

Щодо позовних вимог банку про стягнення 28 638, 14 грн. процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне.

Договором №583/15-НС/СБР/ЦЗ добровільного страхування від нещасного випадку від 27.02.2015 року, укладеним між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування», відповідачем та ПАТ «Сбербанк», застраховано життя, здоровя та працездатність відповідача.

Відповідно до умов вказаного договору, відповідачем було сплачено страховий платіж за перший період страхування, строк спати чергового страхового платежу встановлено до 27.02.2016 року /а.с. 108-109/.

Проте, відповідачем не була внесена сума страхового платежу, а у відповідності до вимог додатку 1 при несплаті чергового страхового платежу в розмірі та у строки відповідно до договору, договір страхування вважається таким, що припинив свою дію з 00 год. 00 хв. дня, наступного за днем вказаним як останній діючого періоду страхування.

Пунктом 6.9. кредитного договору відповідач погодив, що у випадку порушення (невиконання/неналежного виконання) позичальником своїх зобовязань, передбачених в п. 2.5 договору (щодо страхування життя, здоровя та працездатності), та/або передбачених в підпункті «а» пункту 7.1. цього договору (щодо надання на письмовий запит Банку довідки про доходи), сторони погодили, що починаючи з першого календарного числа місяця наступного за місяцем, в якому позичальником було порушено (не виконано/неналежно виконано) будь-яке з перелічених вище в цьому пункті Договору зобовязань, діюча процентна ставка за користування кредитом встановлюється в новому розмірі, а саме в розмірі збільшеному на 2 (два) процентних пункти. Зазначеним пунктом позичальник погоджує зміну процентної ставки, що не потребує укладення додаткової угоди між сторонами цього договору. Після виконання позичальником своїх зобовязань, порушення (невиконання/неналежне виконання) яких призвело до встановлення процентної ставки в новому розмірі, згідно першого абзацу цього пункту договору та надання банку підтверджуючих документів виконання таких зобовязань, а також за умови, що всі інші зобовязання, перелічені вище в першому абзаці цього пункту договору також не є порушеними (невиконаними/неналежно виконаними), процентна ставка за користування кредитом починаючи з наступного робочого дня за днем подання в банк таких підтверджуючих документів встановлюється в новому розмірі, а саме в розмірі зменшеному на 2 (два) процентних пункти.

Згідно п. 6.10. договору, у разі збільшення процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними органами державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням Правління, кредитного комітету чи іншого уповноваженого органу банку, банк має право ініціювати збільшення процентної ставки за користування кредитом, визначеної цим договором. У разі погодження позичальника на запропонований банком розмір процентної ставки, сторони укладають відповідну додаткову угоду до цього договору.

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Як розяснено у п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

У спірному випадку банк передбачив у п. 6.9 договору умови, які встановлюють односторонню зміну умов договору, й фактично надають йому право змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку.

Така умова в силу норми ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України є нікчемною.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Оскільки укладення кредитного договору мало місце шляхом підписання відповідачем відповідного письмового договору, то і зміна договору мала б відбутися у такий же спосіб.

За вказаного, суд приходить до висновку щодо неправомірності підвищення банком процентної ставки до 35% річних з 01.03.2016 року та перерахуванню заборгованості по сплаті процентів за ставкою 33% річних за період з 01.03.2016 року по 26.02.2017 року.

За вказаного, сума нарахованих відсотків за процентної ставкою 33% річних за період з 01.03.2016 року по 26.02.2017 року становить 20 269, 75 грн. (62 741,05 х 0,089% (33%/12 (місяців): 31 (день) х 363 дні).

До вказаної суми суд додає заборгованість по процентам, нараховану банком за ставкою 33% річних з 27.10.2015 року по 29.02.2016 року в сумі 6 495,74 грн.

Загальний розмір заборгованості по сплаті відсотків за період з 27.10.2015 року по 26.02.2017 року складає 26 765,49 грн.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За несвоєчасне виконання грошових зобовязань за цим договором, окрім зобовязань, зазначених у п. 10.2 цього договору, позичальник зобовязаний сплачувати у відповідності до вимог чинного законодавства України банку пеню у розмірі 0,2 відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення будь-якого платежу, передбаченого цим договором /п. 10.1 договору/.

Пунктом 10.2. договору передбачено, що позичальник зобовязаний сплачувати такі штрафні санкції (за кожне порушення) у наступному розмірі:

- у разі порушення позичальником умов цього договору, а саме несвоєчасного повідомлення про зміни в особових даних, вказаних в п.12. цього договору та інших відомостей, які можуть вплинути на виконання позичальником своїх зобовязань у розмірі 0,1 % відсотків від суми кредиту, вказаної в пункті 1.1. цього договору, але не менше 500 грн.

- у разі прострочення сплати основної суми кредиту, передбаченої графіком повернення кредиту та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки у розмірі 60 грн.

Сторона відповідача звернулась до суду із заявою про застосування до позовних вимог ПАТ «Сбербанк» про стягнення пені за прострочення повернення заборгованості по кредиту у сумі 60 983, 28 грн. та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 18 886,66 грн. строку позовної давності.

При вирішенні питання щодо застосування строків позовної давності до позовних вимог щодо стягнення пені, заявленого відповідачем, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Ч.1 ст.259 ЦК України передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 11.6. кредитного договору встановлено, що за будь-якими вимогами сторін, які випливають за цим договором, встановлюється позовна давність тривалістю 3 (три) роки.

Таким чином, сторони кредитного договору №43982-ФО/2015/154 від 27.02.2015 року збільшили строк позовної давності за будь-якими вимогами сторін до трьох років а тому заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню.

Крім того, сторона відповідача, посилаючись на ч. 3 ст. 551 ЦК України, просила зменшити розмір пені за прострочення повернення заборгованості по кредиту до 10 000 грн. та зменшити розмір пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом до 5 000 грн.

Згідно довідки про доходи №13 від 16.02.2018 року, ОСОБА_1 працює в ТОВ «Фінансова компанія «Дельта» на посаді завідувача контрольно-ревізійним сектором та загальна сума доходу за період з січня 2016 року по січень 2018 року становить 98 461,91 грн., виплачено матеріальну допомогу в сумі 2 000 грн. /а.с. 87/.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту К-962212 від 09.12.2011 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1,загальна заборгованість станом на 19.03.2018 року складає 507 182,25 грн. /а.с. 88-90, 126-130/.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до розяснень, які викладені у п. 27 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Враховуючи те, що відповідачем подано заяву про зменшення розміру пені та те, що розмір нарахованої пені перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, майновий стан відповідача, суд прийшов до висновку, що розмір пені слід зменшити та стягнути з відповідача 40 000 грн. пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом та 10 000 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

За вказаного, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року N 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2 540,65 грн. (169 376,48 грн. х 100 % : 171 249,13 грн. х 2 568,74 грн.).

Керуючись ст.ст.13,76,80,81,133,141, 258,263-265,268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором №43982-ФО/2015/154 від 27.02.2015 року, що станом на 27.02.2017 року становить 139 506,54 грн., з яких: 62 741,05 грн. заборгованість за кредитом, 26 765,49 грн. процентів за користування кредитом; 40 000 грн. пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом; 10 000 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» 2 540,65 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Відомості про учасників справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», місце знаходження: вул. Володимирська, 46, м. Київ, 01601, .

відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Повне судове рішення складено 11.10.2018 року.

Суддя Кіровського І. Л. Павелко

районного суду

м.Кіровограда