Справа № 128/805/18
04 жовтня 2018 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді Ганкіної І.А.,
за участі секретаря Жигарової Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки і піклування Овідіопольської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем по справі ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який 28 березня 2007 року було розірвано. В шлюбі в них народилась дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 23 червня 2009 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, після чого змінила своє прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1». 20 лютого 2018 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 950 грн. щомісяця, починаючи з 02 жовтня 2017 року і до повноліття дочки. У вказаному рішенні суд встановив, що відповідач після розірвання шлюбу з 28 березня 2007 року і до 20 лютого 2018 року з дочкою не спілкується, не приймає участі в її матеріальному забезпеченні. Позивач вказує також, що відповідач не тільки ухиляється від матеріального забезпечення дитини, він також не займається її вихованням. Зазначає, що вона з дочкою зареєстровані та фактично проживають у АДРЕСА_1. Вона не працює, оскільки доглядає за дитиною-інвалідом та отримує соціальну допомогу. Відповідач жодної участі в утриманні та вихованні їхньої спільної дочки ОСОБА_5 не приймає, життям дитини не цікавиться.
За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В судове засідання учасники справи не з'явились.
Позивач ОСОБА_1 попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в поданій заяві зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Представником третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки і піклування Овідіопольської районної державної адміністрації попередньо до суду також було подано письмове клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання жодного разу не з'явився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву у запропонований судом строк відповідачем не подано.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Врахувавши думку позивача, викладену у наданій суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частинами 2, 3 статті 10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 та відповідач по справі ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. 28 березня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області було зареєстровано розірвання вказаного шлюбу, про що було зроблено актовий запис за № 53, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 28.03.2007 року (а.с. 5).
За період перебування сторін у справі в зареєстрованому шлюбі в них 24 травня 2002 року народилась дочка ОСОБА_3, батьком якої в свідоцтві про її народження записаний ОСОБА_2, що підтверджується ксерокопією вказаного свідоцтва серії НОМЕР_3 від 30.01.2018 року (а.с. 16).
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 лютого 2018 року по справі № 509/3825/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 950 грн. щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2017 року і до повноліття дитини, що підтверджується ксерокопією вказаного рішення (а.с. 6-8).

З ксерокопії письмової характеристики, виданої директором Великодолинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 Овідіопольського району Одеської області від 28.10.2016 року на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, учениці 9 класу, вбачається, що батько дитини - ОСОБА_2 ніякої участі у вихованні та навчанні дівчинки не приймав. В школі за вісім років навчання жодного разу не цікавився своєю донькою: виховні заходи, батьківські збори не відвідував (а.с. 11).

Відповідно до копії характеристики, виданої директором медичного училища ТОВ «Ізмаїльське» від 28.02.2018 року на ім'я ОСОБА_3, вбачається, що вона є студенткою даного медичного училища, за місцем навчання характеризується позитивно, забезпечена всім необхідним для навчання (а.с. 10).

Згідно копії характеристики, виданої в.о. голови Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 26.02.2018 року на ім'я ОСОБА_1 вбачається, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2, сама виховує трьох дітей. Батько дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, життям доньки не цікавиться, не телефонує, за весь час не виявив бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні (а.с. 12). Зазначені обставин також підтверджуються ксерокопіями актів обстеження матеріально-побутових умов від 22.11.2016 року, від 28.02.2018 року і від 06.03.2018 року (а.с.13, 20, 20) та копією довідки № 356, виданої 26.02.2018 року КП «Великодолинське» (а.с. 14).

З копії довідки № 923, виданої 28.03.2018 року Управлінням соціального захисту населення Овідіопольської РДА Одеської області вбачається, що позивач ОСОБА_1 знаходиться на обліку в даному управлінні відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» (а.с. 19).

Згідно ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, Органом опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області надано висновок № 01/01-25/2741 від 01.10.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст.121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 150 СК України закріплюється обов'язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 цього Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Крім того, в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Тому зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Викладені обставини та підтверджуючі їх докази свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, передбачені ст.ст.150-155, 180 СК України, а саме: її матеріально не утримує, не цікавиться навчально-виховним процесом, розвитком та станом здоров'я, переклавши виконання обов'язків обох батьків на матір дитини ОСОБА_1Крім того, перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу ніхто не чинив і не чинить, але батько свідомо не відвідує дитину та не цікавиться її життям.

Аналізуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 тривалий час не виконує своїх обов'язків по вихованню й утриманню своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, що відповідно до ст.164 СК України дає суду законні підстави для задоволення позовної вимоги про позбавлення його батьківських прав відносно неї.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

При цьому, суд не порушив принципу процесуальної рівності сторін, оскільки повідомляв відповідача про судовий розгляд справи належним чином, пропонував подати відзив на позовну заяву, проте, відповідач вказаною пропозицію суду не скористалися, відзив на позовну заяву та доказів на їх підтвердження не надав.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», Законом України «Про охорону дитинства», Конституцією України, ст.ст.121, 135, 150, 164-166, 180, 193 СК України, ст.15 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 280-284, 289, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ І.А.Ганкіна