ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2018 року м. Кропивницький

справа № 401/197/18

провадження № 22-ц/781/910/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді - доповідача: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Учасники справи: позивач - ОСОБА_1; відповідач - ОСОБА_2; особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2018 року , у складі судді - Гонтаренка Т.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру.

В обгрунтування позову вказував, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем, який було укладено у грудні 1997 році, він згідно договору купівлі-продажу квартири від 07 березня 2003 року придбав у ОСОБА_4 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Право особистої власності ОСОБА_1 зареєстровано міжміським бюро технічної інвентаризації 11.04.2003 року.

Подружжя проживало окремо, але шлюб між ними не розірвано. Між подружжям виник спір щодо поділу майна, набутого за час шлюбу, оскільки відповідач не визнає права особистої приватної власності позивача на спірну квартиру, вважає, що квартира є спільною сумісною власністю, так як придбана у період шлюбу.

Позивач просив визнати право особистої приватної власності на квартиру за ним, оскільки квартира була придбана за кошти, які належали йому до шлюбу.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2018 року позов задоволено. Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1.

На вказане рішення суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вказала, що участі у розгляді даної справи не брала, але оскаржуване судове рішення стосується безпосередньо її прав та інтересів. Зазначає, що ОСОБА_2 у даній справі є боржником за виконавчим провадженням про стягнення на її користь 175689,50 грн. та за даним виконавчим провадженням звернуто стягнення на спірну квартиру. Вважає, що позивач звернувся з даним позовом з метою уникнення відповідальності за виконанням зобов'язань відповідачем. Оскаржуване рішення позбавляє її, як стягувача забезпечити ефективне виконання судового рішення про стягнення на її користь заборгованості з відповідача. Просить рішення суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На апеляційну скаргу позивачем подано відзив, в якому він просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. Вважає, безпідставними доводи ОСОБА_3 щодо звернення стягнення на спірну квартиру, оскільки арешт ні судом ні органом виконавчої служби не накладався. Щодо існування заборгованості відповідача перед ОСОБА_3 є недоведеним, оскільки відсутні будь-які докази. Посилається на те, що відсутні підстави для залучення ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи. Також зазначив, що відповідач визнала, що квартира придбана за його власні кошти.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити ,дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції послався на визнання позову відповідачем та відсутність у суду сумніву щодо достовірності обставин придбання спірної квартири та добровільності визнання позовних вимог відповідачем.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 грудня 1997 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 365 (а. с. 7).

Сторони проживають окремо, але шлюб між ними не припинено.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 07 березня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Світловодської районної державної нотаріальної контори Медяник О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2-399, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_4 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Право особистої власності ОСОБА_1 зареєстроване Світловодським міжміським бюро технічної інвентаризації 11 квітня 2003 року.

Звертаючись з даним позовом позивач посилався на те, що квартира придбане в період шлюбу, але за його особисті кошти, а тому дана квартира не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є його особистою власністю.

З даними доводами погодився і суд першої інстанції, але визнаючи право особистої приватної власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 суд, не звернув уваги на те, що позивачем у справі не залучено у якості відповідача особи, яка зазначене право оскаржує.

Судом першої інстанції під час ухвалення рішення суду про задоволення позову було враховано лише визнання відповідачем - ОСОБА_2 позову з посиланням на ч. 4 ст.206 ЦПК України та ч.1 ст. 82 ЦПК України, а сам позивач зазначив ОСОБА_2 відповідачкою виходячи лише із засад Сімейного Кодексу України, що регулюють правовий статус майна нажитого подружжям під час зареєстрованого шлюбу.

Проте, з виконавчого листа виданого Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області вбачається, що рішенням від 27.04.2017 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 борг за договором позики у розмірі 173 950,00 грн. (а.с. 102).

І саме ОСОБА_3 не визнає спірну квартиру особистою власністю позивача.

Справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру розглянута без залучення ОСОБА_3, права якої порушуються.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не в змозі змінити склад учасників справи при розгляді в апеляційному порядку і тим самим поновити процесуальні права ОСОБА_3

За правилами ЦПК України суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із відмовою у задоволенні позову.

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру - відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) 528,60 грн. та з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) 528,60 на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3) сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

03.08.2018 року - складено постанову.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді: С.М. Єгорова

О.І. Чельник