Провадження № 2/761/1887/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 червня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Голопич Н.Р.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками є відповідачі. Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 певний період часу перебували у шлюбі, проте відносини не складися, шлюб було розірвано і вони залишились проживати у спірній квартирі. Між ними постійно виникають непорозуміння щодо користування спільної власністю - квартирою, яка не поділена між власниками. У свідоцтві про право власності на житло одним із співвласників квартири зазначено ОСОБА_6 , яка на даний час померла. Позивачі не мають можливості безперешкодно користуватися майном, а тому просять суд поділити квартиру під номером АДРЕСА_1 площею 23,40 кв. м., що є у спільній сумісній власності; визнати за ОСОБА_2 ј частини квартири від загальної площі квартири, що становить 5,85 кв. м., що за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_3 ј частини квартири від загальної площі квартири, що становить 5,85 кв. м., що за адресою: АДРЕСА_2 .

14.11.2016 р. у даній цивільній справі відкрито провадження, відповідачам запропоновано подати письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються.

15.11.2017 р. за розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-883 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_7 у відставку здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

16.11.2017 р. винесено ухвалу про прийняття справи до провадження.

06.02.2018 р. за участі представника ОСОБА_2 вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Також, за клопотанням представника позивача, вирішено питання про витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. доказів - належним чином завіреної копії спадкової справи щодо майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Надав згоду на ухвалення заочного рішення.

ОСОБА_3 просила суд розглянути справу за її відсутності, зазначила, що підтримує вимоги в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, поважність причин неявки в судове засідання не повідомили.

Також від відповідачів не надходили у строк та в порядку, передбаченому ЦПК України відзиви на позовну заяву. Відсутні їх заяви та клопотання і з процесуальних питань.

Суд, керуючись положеннями ст. 223, 2280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду представника позивача.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_2 , дослідивши надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується сторонами, що 06.09.2014 р. Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно із розпорядженням (наказом) № 11137 від 06.04.2009 р.

Як свідчить зазначений правовстановлюючий документ, співвласниками квартири в рівних частках станом на 06.04.2009 р. є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, про що виконавчим комітетом Жорницької сільської ради Іллінецького району Вінницької області 06.02.2013 р. складено актовий запис № 2.

Так, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. за заявою відповідача ОСОБА_4 відкрито спадкову справу щодо майна померлої ОСОБА_6 та, як вбачається з належним чином засвідченої копії спадкової справи, станом на день розгляду справи по суті, свідоцтво про право на спадщину на частину спірної квартири, яка належала ОСОБА_6 , приватним нотаріусом не видавалось.

За положеннями ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Так, як свідчать матеріали справи, і дана обставина не заперечувалась представником позивача, спірна квартира є однокімнатною, її загальна площа становить 23,40 кв. м.

Позивачі просять суд здійснити поділ квартири, що є у спільній сумісній власності та визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по ј частини від загальної площі квартири, що становить 5,85 кв.м. з огляду на те, що з відповідачами виникають непорозуміння щодо користування квартирою.

За приписами ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Положеннями ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Враховуючи те, що свідоцтво про право власності на майно містить інформацію про те, що квартира надана фізичним особам у власність в рівних частках кожному, підстави вважати, що спірна квартира перебуває у спільній сумісній власності відсутні.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Виділ у натурі частки із спільного майна може бути заборонений законом або бути неможливим в силу самої природи спільної речі, яка є неподільною (ч. 2ст. 183 ЦК).

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення, відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України,

Беручи до уваги вищенаведене, в розумінні положень ст. 183 ЦК України, спірна однокімнатна квартира є неподільною річчю.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на все вищенаведене суд приходить до висновку, що позивачами не доведено можливість здійснення поділу спірного майна - квартири АДРЕСА_1 .

Розподіляючи судові витрати, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,76-81, 133, 141, 209, 210, 228, 258, 259, 265, 274,277-279, 280-282, 354 ЦПК України , ст.ст. 183,317,355,356,364 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру залишити без задоволення.

Судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України не стягуються.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: