Справа № 203/305/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський хлібзавод №9», треті особи ОСОБА_5, Товариство з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант», про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що 01.08.2017 року в м.Дніпро з вини ОСОБА_5, який працював у відповідача та керував належним йому транспортним засобом ГАЗ 33021 д/н НОМЕР_1, сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого було пошкоджено належний позивачу автомобіль Тойота Прадо д/н НОМЕР_2. Вказані обставини підтверджуються постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.08.2017 року, якою встановлено вину ОСОБА_5 у скоєній дорожньо-транспортній пригоді та факт його перебування на посаді водія в Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський хлібзавод №9». Згідно звіту експерта автотоварознавця №3308/17/17 від 17.08.2017 року вартість відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу була визначена в сумі 48771 грн. 15 коп., а вартість відновлювального ремонту в сумі 106615 грн. 42 коп. Разом з тим, фактичні витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу, які були понесені позивачем, склали 106423 грн. 52 коп. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу ГАЗ 33021 д/н НОМЕР_1, була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант» згідно полісу №АМ/0246940, до якої позивачем було подано заяву про виплату страхового відшкодування, а також документи щодо визначення матеріальних збитків та фактично понесених витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу. 01.09.2017 року страховою компанією на рахунок СТО було перераховане відшкодування в розмірі 29076 грн. 62 коп., що частково задовольнило майнові вимоги позивача. З урахуванням вищенаведеного, посилаючись на норми ст.1194 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача різницю між загальною вартістю витрат на відновлювальні роботи та виплаченим страховим відшкодуванням в сумі 77346 грн. 90 коп., витрати на оплату послуг експерта автотоварознавця в сумі 1000 грн., а всього стягнути 78346 грн. 90 коп. Також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 784 грн. та витрат на правовому допомогу в сумі 5000 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.

Представник відповідача в наданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи проти позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідачем було виконано свій обовязок щодо своєчасного повідомлення страхової компанії про настання страхового випадку, останньою було здійснено виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі оціненої шкоди. Розмір оціненої шкоди не перевищує максимального ліміту страхової виплати. В звязку з цим, позивачу пропонувалось звернутись до страхової компанії для врегулювання розміру виплати, а також пропонувалось отримати від відповідача франшизи. Крім того, посилалась на наявність в матеріалах справи двох висновків експертного дослідження, які відрізняються між собою в частині визначення вартості відновлювального ремонту, а тому відсутні підстави вважати, що докази, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є обґрунтованими.

Представник третьої особи - Товариства з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант», у наданий поясненнях проти позову заперечував, посилаючись на те, що після звернення до страхової компанії з повідомленням про настання страхового випадку, остання у відповідності до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулась до незалежного експерта з метою визначення розміру матеріального збитку, який зазнав позивач та після отримання висновку здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі оціненої шкоди, зменшене на суму франшизи 500 грн. Також позивачу було сплачено пеню в сумі 451 грн. 68 коп.

Інша третя особа ОСОБА_5, до суду за неодноразовим викликами не зявився, про причини своєї неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01.08.2017 року в м.Дніпрі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля Тойота Прадо д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Власником автомобіля Тойота Прадо д/н НОМЕР_2 є позивач ОСОБА_4, а власником автомобіля НОМЕР_3 - Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський хлібзавод №9».

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з відповідачем та безпосередньо виконував трудові обовязки.

Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.08.2017 року у справі №203/2882/17 ОСОБА_5 за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 01.08.2017 року, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Вказані обставини підтверджуються матеріали справи, крім того були визнані сторонами, а тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Крім того, матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось сторонами, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу ГАЗ 33021 д/н НОМЕР_1, була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант» згідно полісу №АМ/0246940, до якої представником позивача було подано повідомлення про настання страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування.

За замовленням страхової компанії субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 було складено звіт №47-D/34/5 від 30.11.2017 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Тойота Прадо д/н НОМЕР_2, була визначена в сумі 29576 грн. 62 коп.

01.12.2017 року позивачу було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі оціненої шкоди в сумі 29076 грн. 62 коп., за виключенням суми франшизи в розмірі 500 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно ст.6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страхо-вик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України).

Відповідно до ст.511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вказані правові висновки, наведені в постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає безпідставними заперечення представника відповідача про відсутність у останнього обовязку відшкодування завданої позивачу шкоди, в звязку із тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу, була застрахована, оскільки в даному випадку позивач має право предявити відповідну вимогу, як за рахунок страховика, так і за рахунок винної особи.

Також суд вважає необґрунтованими заперечення представників відповідача та третьої особи щодо відсутності підстав для відшкодування збитків, в звязку з виплатою страхового відшкодування.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачу було виплачено страхове відшкодування третьою особою в розмірі оціненої шкоди в сумі 29076 грн. 62 коп., що відповідає вимогам ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з тим, з наданих позивачем накладної №2 від 11.12.2017 року ФОП ОСОБА_7, чеку від 11.12.2017 року, акту №124 від 14.12.2017 року ФОП ОСОБА_8 вбачається, що фактичний розмір матеріальних ви трат, які позивач поніс за проведені відновлювальні роботи пошкодженого транспортного засобу склали 106423 грн. 52 коп. (77346,90 + 29076,62).

В звязку з цим, позивач у відповідності до ст.ст.1192,1194 ЦК України набув право на стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром понесених витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Також судом відхиляються заперечення представника відповідача щодо на наявності в матеріалах справи двох висновків експертного дослідження, які відрізняються між собою в частині визначення вартості відновлювального ремонту, а тому відсутні підстави вважати, що докази, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що виплата страхового відшкодування проводилась страховою компанією, з урахуванням звіту субєкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 №47-D/34/5 від 30.11.2017 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Тойота Прадо д/н НОМЕР_2, була визначена в сумі 29576 грн. 62 коп. Вказаний звіт складався за замовленням страховика.

Згідно наданого позивачем до позову звіту експертного дослідження №3308/17/17 від 17.08.2017 року, складеного судовим експертом ОСОБА_9 за замовленням позивача, вартість відновлювальних ремонтних робіт пошкодженого транспортного засобу, що належить позивачу була визначена в сумі 106615 грн. 42 коп., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в сумі 48771 грн. 15 коп.

Разом з тим, заявлені позивачем вимоги про відшкодування шкоди та розмір останньої не ґрунтувались на висновках, наведених у звіті експертного дослідження №3308/17/17 від 17.08.2017 року, а було заявлено вимоги в порядку ст.1194 ЦК України про відшкодування різниці між вартістю фактично понесених витрат на відновлювальний ремонт автомобіля згідно наданих накладної №2 від 11.12.2017 року ФОП ОСОБА_7, чеку від 11.12.2017 року, акту №124 від 14.12.2017 року ФОП ОСОБА_8 та виплаченим страховим відшкодуванням, розмір якого ґрунтувався на звіті №47-D/34/5 від 30.11.2017 року.

Заперечень проти правильності висновків та оцінки вартості збитків, наведених у звіті №47-D/34/5 від 30.11.2017 року відповідачем не заявлялось.

В звязку з цим, судом було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача щодо призначення по справі судової автотехнічної експертизи, оскільки наявність розбіжностей щодо розміру заподіяної шкоди у висновках, наданих позивачем та третьої особою, з урахуванням підстав предявленого позову, а також доказів на яких ґрунтуються позовні вимоги, не мала значення для правильного вирішення справи по суті.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог позивача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 77346 грн. 90 коп. (106423,52 - 29076,62).

В частині стягнення з відповідач витрат на оплату послуг експерта автотоварознавця в сумі 1000 грн. за складання висновку №3308/17/17 від 17.08.2017 року в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позовні вимоги не ґрунтуються на вказаному доказі, а тому вказані витрати не можна вважати вимушеними збитками позивача в розумінні ст.22 ЦК України.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 783 грн. 47 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн., понесення яких підтверджено належними доказами, а саме: квитанцією про сплату судового збору, договором про надання правової допомоги №13/12/17-1 від 13.12.2017 року, ордером та свідоцтвом про право зайняття адвокатською діяльністю, детальним розрахунком вартості наданих послуг з зазначенням виду правової допомоги, витраченого часу та вартості години роботи, а також квитанцією про сплату коштів за договором.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,12,22,511,636,988,990,1172,1187,1188,1192,1194 ЦК України, ст.ст.6,22,29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.2,4,5,10,11,12,76-82,141,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський хлібзавод №9», треті особи ОСОБА_5, Товариство з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант», про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський хлібзавод №9» (49035, м.Дніпро, вул.Чеботарьова,28, ) на користь ОСОБА_4 (49083, м.Дніпро, пр.Слобожанський, РНОКПП НОМЕР_4) у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 77346 грн. 90 коп., витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн., судовий збір в сумі 783 грн. 47 коп., а всього стягнути 83130 грн. 37 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30 липня 2018 року.

Суддя С.Ю. Казак