Постанова

Іменем України

01 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 761/28879/16-ц

провадження № 61-32610св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Агрорибторг», департамент комунальної власності м. Києва, Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, Київська міська рада,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк Олена Григорівна, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Княже місце»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року в складі судді Притули Н. Г. та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 липня 2017 року в складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Мазурик О. Ф., Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Об'єднання співвласників багатоповерхового будинку «Княже місце» (далі - ОСББ «Княже місто»), ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрорибторг» (далі - ТОВ «Агрорибторг»), департаменту комунальної власності м. Києва, Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк О. Г., про визнання незаконним та скасування рішень, наказу, визнання недійсним договору купівлі-продажу та свідоцтва про право власності.

В обґрунтування позовних вимог позивачі указували, що рішенням Київської міської ради №208/1642 від 27 грудня 2001 року будинок АДРЕСА_1 був включений в перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва. В подальшому рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради від 07 червня 2007 року №234 нежитлові приміщення з №1 по №7 (групи приміщень №49) загальною площею 115,9 кв. м були вказані в якості окремих від будинку нежитлових приміщень і включені в перелік об'єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом викупу.

13 вересня 2007 року на підставі наказу Головного управління комунальної власності міста Києва було видано свідоцтво про право власності, за яким власником приміщень визначено територіальну громаду Шевченківського району м. Києва.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15 січня 2008 року спірні приміщення були придбані ТОВ «БКТ Фортуна» (після зміни назви ТОВ «Агрорибторг»).

Посилаючись на те, що позивачі є співвласниками квартир, а тому є співвласниками спірних приміщень, які є допоміжними і призначені для обслуговування будинку, адже в них розміщені загальнобудинкові мережі, позивачі просили визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 27 грудня 2001 року № 208/1642, рішення Шевченківської районної в м. Києві ради від 07 червня 2007 року №234, наказ Головного управління комунальної власності від 13 вересня 2007 року № 1169-В; визнати недійсним свідоцтво про право власності від 13 вересня 2007 року серії САВ №553612, видане територіальній громаді Шевченківського району м. Києва, визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 15 січня 2008 року, укладений Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ТОВ «БКТ «Фортуна».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року у відкриті провадження в частині вимог ОСББ «Княже місце» до ТОВ «Агрорибторг», департаменту комунальної власності м. Києва, Шевченківської районної в м. Києві Державної адміністрації, Київської міської ради відмовлено.

ОСББ «Княже місце» залучено як третю особу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_7 в зв'язку з його відмовою від позовних вимог закрито.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачі не довели, що спірні нежитлові приміщення відносяться до допоміжних приміщень, тому відсутні підстави для визнання недійсними договору купівлі-продажу та свідоцтва про право власності на ці приміщення.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що спірні нежилі приміщення не використовуються для обслуговування будинку, в них відсутні інженерні обладнання та пристрої, без доступу до яких неможливо здійснювати експлуатацію будинку, тому відсутні підстави вважати ці приміщення допоміжними. Свідоцтво про право власності на ці приміщення, видане територіальній громаді Шевченківської районної в м. Києві ради, відповідає вимогам діючого законодавства, тому відсутні підстави визнавати його недійсним та відсутні підстави визнавати недійсним договір купівлі-продажу цих приміщень.

У серпні 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дав оцінки доказам, наданим позивачами щодо належності спірних нежилих приміщень до допоміжних, не дослідив у повному обсязі технічний паспорт будинку; апеляційний суд взяв до уваги висновок експертного будівельно-технічного дослідження, який не був досліджений судом першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Заперечення або відзив на касаційну скаргу не надходили.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ОСОБА_4 з 19 серпня 1998 року є співвласником квартири АДРЕСА_1 та ОСОБА_5 з 25 грудня 1996 року є співвласником квартири та АДРЕСА_2.

Згідно з технічним паспортом будинку АДРЕСА_1 від 15 січня 1990 року в будинку наявні нежилі приміщення (установчі).

Рішенням Київської міської ради від 27 грудня 2001 року №208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатками.

В додатку №11 зазначено перелік майна, що передавалось в комунальну власність територіальної громади Шевченківського району м. Києва, та в пункті 205 Таблиці 7 «Житлове господарство» зазначено будинок АДРЕСА_1.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2008 року зазначене рішення міської ради визнано незаконним та скасовано.

Рішенням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 07 червня 2007 року №234 «Про приватизацію об'єктів комунальної власності Шевченківського району міста Києва» затверджено перелік об'єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом викупу, до яких згідно з пунктом 87 додатку увійшло нежитлове приміщення будинку АДРЕСА_1 площею 104,4 кв. м.

24 травня 2007 року ТОВ «БКТ Фортуна» та Шевченківська районна у м. Києві рада уклали договір оренди нежилих приміщень площею 104, 4 кв. м за адресою АДРЕСА_1

Згідно з довідками КП ЖЕК «Михайлівська» від 07 вересня 2007 року та КП «Керуюча дирекція» від 10 серпня 2007 року нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 площею 115,9 кв. м не є допоміжним і в ньому не розміщуються загальнобудинкові інженерні мережі.

На підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 13 вересня 2007 рок№1169-В «Про оформлення права власності» видано Свідоцтво про право власності, згідно з яким територіальній громаді Шевченківського району м. Києва належать на праві комунальної власності нежилі приміщення з №1 по №7 (групи приміщень №49) загальною площею 115,9 кв.м, які розташовані в АДРЕСА_1

15 січня 2008 року Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної в м. Києві рад та ТОВ «БКТ Фортуна» уклали договір купівлі-продажу нежилих приміщень з №1 по №7 групи приміщень №49, що знаходяться в АДРЕСА_1 загальною площею 115,90 кв.м.

Власником спірних приміщень є ТОВ «Агрорибторг» (до зміни назви ТОВ «БКТ «Фортуна»).

За змістом частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Конституційний Суду України у своєму рішенні від 02 березня 2004 року № 4 визначив, що положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Статтею першою Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), а нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом нерухомого майна.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у багатоквартирних житлових будинках можуть розміщуватись як допоміжні приміщення, так і інші приміщення, які не є допоміжними, а є нежитловими приміщеннями, призначеними для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійними об'єктами цивільно-правових відносин не віднесених до житлового фонду (частина третя статті 4 ЖК України) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності у останніх на ці приміщення не виникає.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, призначених для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку, які віднесені до житлового фонду, і нежилих приміщень, призначених для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, що є самостійними об'єктами цивільно-правових відносин, не віднесених до житлового фонду, необхідно виходити як з місця їх розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема, способу і порядку їх використання.

Ухвалюючи рішення у справі, суди повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, надали їм належну оцінку та дійшли обґрунтованого висновку про те, що спірні приміщення площею 115,9 кв. м є нежитловими приміщеннями, не входять до житлового фонду та не є допоміжними приміщеннями, які можуть бути у спільній власності мешканців будинку, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання незаконними та скасування оспорюваних рішення міської ради, свідоцтва про право власності на ці приміщення, наказу та визнання недійсним договору купівлі-продажу спірних нежилих приміщень.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд взяв до уваги висновок експертного будівельно-технічного дослідження від 29 грудня 2016 року, який не був досліджений в суді першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки він висновків суду не спростовує, а узгоджується з іншими доказами, врахованими судом під час вирішення спору по суті.

Доводи касаційної скарги про те, що спірні приміщення є допоміжними, не заслуговують на увагу, оскільки вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК Українине входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Суди розглянули дану справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат