ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №2/753/2099/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Даниленка В.В.,

при секретарі Пасько І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дарницького районного відділу Головного управління ДМС у м. Києві, про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року до суду із позовом звернулась ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дарницького районного відділу ГУ ДМС у м. Києві, про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивачі свої вимоги обґрунтовували тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.01.2008 року квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності у рівних долях належала ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 15.12.2005 року ОСОБА_4 (від імені якого діяла ОСОБА_1 ) подарував 1/4 частину вказаної квартири ОСОБА_3 .

Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, фактично у ній не проживає, не несе жодних витрат по утриманню квартири, а поодинокі випадки, коли відповідач з`являвся у квартирі закінчувались сварками, тоді як у травні 2016 року після візиту ОСОБА_4 до квартири у ОСОБА_1 зникли золоті каблучки у зв`язку з чим вона зверталась до поліції із заявою про крадіжку.

Зважаючи на викладене, позивачі просили суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування згаданою квартирою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позов підтримали та просили суд його задовольнити.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем його реєстрації , проте у судове засідання він повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав.

Представник третьої особи у письмовому клопотанні просив суду розглядати справу у їх відсутність.

Вивчивши надані позивачем письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.01.2008 року квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності у рівних долях належала ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 15.12.2005 року ОСОБА_4 (від імені якого діяла ОСОБА_1 ) подарував 1/4 частину вказаної квартири ОСОБА_3 .

Розпорядженням Київського міського голови №125/1 від 19.02.2016 року АДРЕСА_1 міста Києва перейменовано на АДРЕСА_1

Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується відповіддю з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві від 22.11.2017 року.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу України, власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності.

Статтею 405 ч. 1 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Право члена сім`ї власника квартири щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло.

Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Застосовуючи положення статті 391 ЦК України відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями (бездіяльністю) відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позивачами не надано будь-яких доказів, що відповідач не проживає в квартирі, яка належить їм на праві власності.

Отже, судом не встановлено, що відповідач не проживає в квартирі, належній позивачам на праві власності, відсутні акти ЖЕКу або ОСББ про не проживання особи протягом року за місцем реєстрації, немає показань свідків, а тому виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, враховуючи, що обов`язок доказування покладений на сторони, суд вважає не доведеним відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні більше року, а тому відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2,4,12,13,76-78,206,258-268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дарницького районного відділу Головного управління ДМС у м. Києві, про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: