Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 186/85/17

провадження № 61-7563св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

ОлійникА. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідачі: Кабінет Міністрів України, Міністерства оборони України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року у складі судді Демиденка С. М. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом, в якому просили стягнути з Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони України по 1 000 000,00 грн кожному відшкодування моральної шкоди, завданої смертю близького родича, який помер через хворобу, пов'язану з виконанням обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі - Чорнобильська АЕС).

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7, який є чоловіком позивача та батьком позивачів. Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії Міністерство охорони здоров'я України (далі - МОЗ України) та Міністерства надзвичайних справ України (далі - МНС України) щодо причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕСвід 23 листопада 2016 року, захворювання, внаслідок якого помер ОСОБА_7, пов'язане з виконанням ним обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції.

Посилаючись на те, що смерть чоловіка та батька є тяжкою втратою, яку неможливо компенсувати та замінити, а його передчасна та раптова смерть призвела до порушення звичного способу життя, спричинила болісні душевні страждання, які вимагають від позивачів додаткових зусиль для організації життя, що належним чином має бути компенсовано, тому просять суд задовольнити позов.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської від 12 жовтня 2017 року, в позові відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи в позові виходив з того, що Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не передбачено права на відшкодування моральної шкоди.

21 листопада 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року, у якій просять скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшли заперечення Кабінету Міністрів України на касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

У травні2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не взято до уваги, що відповідно до статті 16 Закону України «Про об'єкти підвищеної небезпеки» провадиться відшкодування шкоди, зокрема моральної, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок аварії, яка сталася на об'єкті підвищеної небезпеки.

Судами проігноровано положення статей 1167, 1168 ЦК України та не надано мотивів неприйняття до уваги вказаних норм цивільного закону, які регулюють спірні правовідносини.

Відзив Кабінету Міністрів України на касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 мотивовано тим, що позивачами не зазначено, у чому саме полягає завдана їм моральна шкода, якими неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю її завдано позивачам.

Особа, яка заподіяла шкоду, відповідає тільки за ту моральну (немайнову) шкоду, яка заподіяна її протиправною поведінкою (неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю).

Позивачами не доведено факт заподіяння відповідачем моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір належними та допустимим доказами, а ґрунтується виключно на припущеннях.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_7, 1950року народження, є чоловіком ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_5 і ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, а його смерть пов'язана із захворюванням, набутого під час виконання обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ України та МНС України від 23 листопада 2016 року № 832.

ОСОБА_4, є дружиною померлого громадянина з числа ліквідаторів аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії та має право на пільги встановленні законодавством України , що підтверджується посвідченням НОМЕР_1.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за: пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; втрату годувальника, якщо його смерть пов'язана з Чорнобильською катастрофою; матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім'ї у зв'язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

На державу покладаються також зобов'язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Отже, відповідальність за шкоду, завдану громадянам внаслідок Чорнобильської катастрофи, взяла на себе держава шляхом визначення статусу постраждалих осіб та встановлення пільг, компенсацій і гарантій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не передбачено права на відшкодування моральної шкоди.

Згідно із статтею 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні повноваження встановлювати обставини справи, оцінювати докази та перевіряє судові рішення у касаційному порядку в межах доводів касаційної скарги.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.

Верховний Суд виходить із змісту та підстав позову у вказаній справі. Підставою подачі позову є смерть ОСОБА_7, як чоловіка і батька, смерть якого пов'язана із захворюванням, набутого під час виконання обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ України та МНС України від 23 листопада 2016 року № 832.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її, зокрема, за втрату годувальника, якщо його смерть пов'язана з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

Верховний Суд зауважує, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такої підстави позову не заявляли.

З огляду на заявлені позивачами підстави позову, вказаних положень закону, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В.О. Кузнєцов

Г.І. Усик