Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Суддя доповідач: Луганська В.М.
Справа № 408/6006/17-ц
Провадження № 22ц/782/306/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області колегія суддів цивільної палати у складі:

головуючого Луганської В.М.,

суддів Коротенка Є.В.,Стахової Н.В.,

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»

відповідач: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Луганської області у м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 22 лютого 2018 року ухваленого судом у складі судді Соболєва Є.О. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в солідарному порядку,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких зазначило, що між банком та ОСОБА_2 був укладений договір відновлюваної кредитної лінії № 851 від 30.07.2008 року, відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 43800,00 грн., а позичальник ОСОБА_2 взяла на себе зобовязання повернути вказану суму та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 25,0 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, визначені договором.Відповідно до п.1.2 кредитного договору кредит надається на споживчі цілі, окремими частинами (траншами) за відновленою кредитною лінією на строк 24 місяці до 29.07.2010 року. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами, починаючи з серпня 2008 року, остаточним терміном повернення кредиту 29.07.2018 року. В якості забезпечення виконання позичальником обовязків було укладено договір поруки № 851 від 30.07.2008 року з ОСОБА_3 За вказаним договором поруки ОСОБА_3 виступила поручителем ОСОБА_2 і взяла на себе зобовязання відповідати перед банком за його зобовязаннями, що виникають з кредитного договору у повному обсязі.Банк свої зобовязання передбачені кредитним договором виконав у повному обсязі. Позичальник порушив умови кредитного договору, не виконав зобовязання щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів за користування кредитом.У звязку з чим станом на 01.10.2017 року перед банком утворилася заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 851 від 30.07.2008 року, яка складає 54727,34 грн. у тому числі: борг за кредитом в розмірі 22779,85 грн., відсотки за користування кредитом з 02.07.2014 року по 30.09.2017 року в розмірі 18985,75 грн.; інфляційні втрати банку з листопада 2012 року по серпень 2017 року за прострочення сплати кредиту в розмірі 5461,08 грн.; інфляційні втрати банку з жовтня 2013 року по серпень 2017 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 5686,87 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 03.05.2012 року по 30.09.2017 року в розмірі 888,75 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 03.05.2012 року по 30.09.2017 року в розмірі 925,04 грн.

Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії №№ 851 від 30.07.2008 року станом на 01.10.2017 року в сумі 54727,34 грн.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 22 лютого 2018 року заявлені вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії №851 від 30.07.2008 року станом на 01.10.2017 року у сумі 54727,34 грн., яка складається із: боргу за кредитом в розмірі 22779,85 грн.; відсотків за користування кредитом за період з 02.07.2014 року по 30.09.2017 року 18985,75 грн.; трьох процентів річних за прострочення сплати Кредиту за період з 03.05.2012 року. по 30.09.2017 року 888,75 грн.; трьох процентів річних за прострочення сплати відсотків за період з 03.05.2012 року по 30.09.2017 року 925,04 грн.; інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту за період з листопада 2012 року по серпень 2017 року 5461,08 грн.; інфляційних втрат за прострочення відсотків за користування кредитом за період з жовтня 2013 року по серпень 2017 року 5686,87 грн. Суд вирішив питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 26 березня 2018 року доповнено резолютивну частину рішення Біловодського районного суду Луганської області від 22 лютого 2018 року абзацом четвертим про відмову у задоволенні заявлених вимог до ОСОБА_3

Не погодившись з рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 22 лютого 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» подано апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Біловодського районного суду Луганської області від 22.02.2018 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3, яка є солідарним боржником з ОСОБА_2 заборгованості за договором відновлювальної лінії № 851 від 30.07.2018 року і в цій частині ухвалити нове рішення яким позовні вимоги позивача в частині стягнення ОСОБА_3, яка є солідарним боржником з ОСОБА_2 заборгованості за договором відновлювальної лінії № 851 від 30.07.2018 року задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, суд не врахував, що 10.07.2017 року банк надіслав на адресу позичальника вимогу про дострокове повернення кредиту, банк використав передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України право на односторонню зміну строку виконання, тому відлік трирічного строку починається з дня предявлення вимоги до поручителя, порука не припинена.

В судовому засіданні представник ПАТ «Державний ощадний банк України» підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

В судове засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зявилися, про місце та час судового засідання повідомлені судом у визначеному законом порядку, який передбачено ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Згідно розяснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Як вбачається із апеляційної скарги відповідачем рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні заявлених вимог про стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_3. Рішення суду в частині стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 позивачем не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині відмови у задоволенні заявлених вимог до поручителя.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи частково заявлені вимоги позивача, суд виходив з того, що ним встановлено, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 30.07.2008 року було укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 851, за яким відповідач отримував, для споживчих цілей, окремими траншами до 29 липня 2010 кредит в загальній сумі 43800,00 грн. під 25 % річних з кінцевим строком погашення до 29 липня 2018 року включно. Відповідно до графіку щомісячних платежів відповідач щомісяця зобовязувався погашати отриманий кредит зі сплатою процентів рівними частинами не пізніше останнього робочого дня кожного місяця. Відповідачем ОСОБА_2 умови кредитного договору неналежно виконувались, у звязку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 01.10 2017 року становить 54727,34 грн., і яка складається:

сума строкового боргу за кредитом за період з 06.04.2012р. по 30.09.2017р. 5011,84 грн.; сума простроченого боргу за кредитом за період з 03.05.2012р. по 30.09.2017р. 17768,01 грн.; сума строкових відсотків по кредиту за період з 01.09.2017р. по 30.09.2017р. 468,09 грн.; сума прострочених відсотків по кредиту за період з 03.05.2012р. по 30.09.2017р. 18517,66 грн.; розмір трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 03.05.2012р. по 30.09.2017р. 888,75 грн.; розмір трьох процентів річних за прострочення відсотків за період з 03.05.2012р. по 30.09.2017р. 925,04 грн.; сума втрат від інфляції за прострочення боргу за кредитом за період з листопада 2012р. по серпень 2017 року 5461,08 грн.; сума втрат від інфляції за прострочення відсотків за користування кредитом за період з жовтня 2013р. по серпень 2017 р. 5686,87 грн. Судом встановлено, що 30.07.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 851 згідно якого поручитель ОСОБА_3 зобовязувалась солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за невиконання усіх зобовязань позичальником за кредитним договором № 851 від 30 липня 2008 року, зокрема, за повернення кредиту у розмірі 43800,00 грн., та сплати процентів за користування кредитом в розмірі 25% річних та інших платежів зазначених у договорі. Договором поруки не встановлено строку дії поруки та зазначено у яких випадках порука припиняється. В п. 4.2 договору вказано, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.4 цього Договору, не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до п. 5.4 договору поруки сторони домовились про збільшення строків позовної давності до 3 (трьох) років для всіх грошових зобовязань поручителя. Судом встановлено, що ОСОБА_2 перестала повертати кредит та проценти за його використання з липня 2014 року, а саме з 31 липня 2014 року дня настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 23 жовтня 2017 року. Встановивши вказані обставини суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача до поручителя не підлягають задоволенню, оскільки порука припинена.

Колегія суддів судової палати не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (частина перша статті 553 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Частинами першою і третьою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі частини першої статті 252 та частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строк починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з пунктом 4.1. договору поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором.

Пунктом 4.2 вказаного договору поруки встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.4 цього договору, не предявить вимоги до поручителя.

Пунктом 5.4 договору поруки передбачено, що сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобовязань поручителя

Пунктом 1.2 договору відновлюваної кредитної лінії №851 від 30.07.2008 року встановлено, що остаточний термін повернення кредиту 29.07.2018 року.

Пунктом 2.2.2. вказаного кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадках невиконання позичальником будь-яких зобовязань за цим договором.

Судом встановлено, що 10 липня 2017 року банк надіслав ОСОБА_2 вимогу про дострокове виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором

Тобто, банк використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 2.2.2 договору право на односторонню зміну строку виконання основного зобов'язання, а тому саме зі зміненого банком дня виконання основного зобов'язання починається відлік трирічного строку для пред'явлення вимоги до поручителя.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-3цс13.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції цих обставин не врахував, та помилково дійшов висновку про припинення поруки.

За таких підстав, відповідно до ч.1п.3 ст.376 ЦПК України рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення заявлених вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_3, яка є солідарним боржником з ОСОБА_2.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна сума заборгованості становить -54727, 34 грн., яка складається:

борг за кредитом в розмірі - 22779, 85грн.;

відсотки за користування кредитом за період з 02.07.2014 року по 30.09.2017 року -18985, 75 грн.;

інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту за період з листопада 2012 року по серпень 2017 року - 5461, 08 грн.;

інфляційні втрати за прострочення відсотків за користування кредитом за період з жовтня 2013 по серпень 2017 року 5686, 87 грн.

три проценти річних за прострочення сплати Кредиту за період з 03.05.2012р. по 30.09.2017 року -888, 75 грн.;

три проценти річних за прострочення сплати відсотків за період з 03.05.2012 року по 30.09.2017 року -925, 04 грн.;

Зазначена вище сума заборгованості за кредитом підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що резолютивна частина оскаржуваного рішення не містить висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог в частині поручителя не заслуговують уваги. Як вбачається із матеріалів справи Біловодським районним судом Луганської області 26 березня 2018 року ухвалено додаткове рішення у вказаній справі, яким суд доповнив резолютивну частину оскаржуваного рішення висновком про відмову у задоволенні заявлених вимог до Середи. Н.М. Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 22 лютого 2018 року оскаржується в частині відмови у задоволенні заявлених вимог до поручителя ОСОБА_3 ПАТ «Державний ощадний банк України» додаткове рішення Біловодського районного суду Луганської області від 26 березня 2018 року не оскаржувало. Рішення Біловодського районного суду від 22 лютого 2018 року в частині відмови у задоволенні заявлених вимог до поручителя ОСОБА_3 скасовується. Згідно розяснень, які містяться у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1600, 00 грн., при поданні апеляційної скарги сплачено 2 400, 00 грн. У звязку з тим, що апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору з відповідачів у розмірі 2000, 00 грн. у рівних частках.

Керуючись ст. 259, 376,382, 383, 384, 386 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 22 лютого 2018 року в частині відмови у задоволенні заявлених вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом та в частині стягнення судових витрат скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким заявлені вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: кв. Пролетаріату Донбасу, буд.20 кв.40, м. Свердловськ, Луганська область) яка є солідарним боржником з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», який розташований за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд.36, , р/р № 373940055 в філії Луганському обласному управлінні АТ «Ощадбанк», МФО 304665, заборгованість за Договором відновлюваної кредитної лінії №851 від 30.07.2008 року станом на 01.10.2017 року у сумі 54727, 34 грн., яка складається:

борг за кредитом в розмірі - 22779, 85грн.;

відсотки за користування кредитом за період з 02.07.2014 року по 30.09.2017 року -18985, 75 грн.;

інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту за період з листопада 2012 року по серпень 2017 року - 5461, 08 грн.;

інфляційні втрати за прострочення відсотків за користування кредитом за період з жовтня 2013 по серпень 2017 року 5686, 87 грн.

три проценти річних за прострочення сплати Кредиту за період з 03.05.2012р. по 30.09.2017 року -888, 75 грн.;

три проценти річних за прострочення сплати відсотків за період з 03.05.2012 року по 30.09.2017 року -925, 04 грн.;

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в рахунок відшкодування судових витрат, понесених по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги по 2000, 00 грн. з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: