Справа № 200/786/15-ц
Провадження № 2/200/1259/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«26» грудня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.
за участю секретаря: Лавренко Н.В.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
22 січня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.
Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Циганкова В.О. від 26 січня 2015 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та призначено судове засідання.
Згідно автоматичному розподілу справ між суддями зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Женеску Е.В.
Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 03 липня 2015 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відповідач 01.11.2016 року надав заперечення на позовну заяву, з яких вбачається, що за умовами договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами, які розташовані за адресою вул.Платова, 70, а також договору купівлі-продажу земельної ділянки за вказаною адресою майно, яке є предметом вказаних договорів купівлі-продажу, належить відповідачу на праві особистої приватної власності, а тому вимоги позивача про розподіл житлового будинку та земельної ділянки є безпідставними. Також вказує, що будинок є самочинним будівництвом, оскільки будувався без відповідного дозволу, будівництво досі не завершено, а отже мова може йти виключно про право власності на будівельні матеріали. Всі будівельні матеріали, які використані на будівництві, є власністю батька відповідача ОСОБА_5, який надав їх добровільно для здійснення будівництва. Позивач не довела своєї участі у зведенні двоповерхової будівлі, улаштуванні придомової території, купівлі речей, названих у позові, оскільки вказаний рівень доходу є для цього недостатнім. Автомобіль «Фіат Діабло» був придбаний відповідачем 15.09.2007 року на Товарній біржі «Еверест» за 100 грн., на даний час автомобіль за відповідачем не зареєстрований та йому не належить. Колісний екскаватор «Zeppelin ZM 15» зареєстрований за відповідачем на праві власності, однак тривалий час перебуває у неробочому стані та має цінність виключно як металобрухт. Вважає, що позивачем не доведено факт придбання іншого рухомого майна, вказаного в позові, оскільки не надано договорів купівлі-продажу або інших документів на підтвердження факту їх придбання. Також зазначає, що позивач таємно від нього 13.11.2014 року вивезла дітей та значну кількість речей побутового вжитку, а також грошові кошти у розмірі 5000 грн. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
23 березня 2017 року позивач надала письмові пояснення стосовно заперечення відповідача.
30 січня 2018 року відповідач надав заяву про відвід судді.
Ухвалою суду від 01 лютого 2018 року провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід судді.
Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєвої Т.Ю. від 15 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача про відвід судді Женеску Е.В.
Ухвалою суду від 05 березня 2018 року відновлено провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, з призначенням судового засідання на 04 квітня 2018 року.
Відповідач 10.04.2018 року надав відзив на позовну заяву, який за своїм змістом аналогічний запереченням на позовну заяву від 01.11.2016 року.
06 липня 2018 року відповідач надав пояснення на заяву про уточнення позовних вимог.
Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку.
Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.4).
Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 21, 22).
18 червня 2009 року між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений ОСОБА_7 державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с. 140-141), згідно з яким ОСОБА_2 купив житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул.Платова, 70. Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 728 кв.м., житловий будинок літ. А-1, саман, обкладений цеглою, житловою площею 16,1 кв.м., загальною площею 36,9 кв.м. та такі господарчі будівлі та споруди: Б сарай дер., В душ цег., Г вбиральня цег., Д сарай цег., Ж навіс, № 1-14, І-ІV споруди.
Відповідно до п.9 вказаного договору купівлі-продажу, передача права власності покупцю на нерухоме майно, що є предметом цього договору, відбувається за згодою дружини покупця ОСОБА_1, згідно заяви, справжність підпису на якій засвідчено 18 червня 2009 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстр № 2-1619, в якій зазначено, що нерухоме майно, яке є предметом цього договору, буде належати ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності.
Також, 18 червня 2009 року між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений ОСОБА_7 державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с. 144-146), згідно з яким ОСОБА_2 купив земельну ділянку площею 0,0728 га, категорія обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Місце розташування земельної ділянки - м.Дніпропетровськ, вул.Платова, 70.
Відповідно до п.5.3 вказаного договору купівлі-продажу, передача права власності покупцю на нерухоме майно, що є предметом цього договору, відбувається за згодою дружини покупця ОСОБА_1, згідно заяви, справжність підпису на якій засвідчено 18 червня 2009 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстр № 2-1620, в якій зазначено, що нерухоме майно, яке є предметом цього договору, буде належати ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статтею 70 Сімейного кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у п. 22 зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України.
Згідно з частиною першою ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
З огляду на викладене, суд вважає доведеною обставину, що домоволодіння та придомова територія за адресою м. Дніпро, вул. Платова, 70 є обєктом спільної сумісної власності подружжя.
Суд критично ставиться до доводів відповідача про те, що будівництво будинку не завершено, та що будівництво здійснювалось за рахунок будматеріалів, які були надані батьком відповідача, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин відповідач не надав. Відповідач також не надав доказів того, що спірне нерухоме майно було придбано ним за кошти, які належали йому особисто.
Так, відповідно до статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:
1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;
2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;
3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;
4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";
5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
З огляду на викладені приписи закону, доводи відповідача про те, що нерухоме майно будинок та земельна ділянка, придбані ним на підставі договорів купівлі-продажу від 18.06.2009 року, є його особистою приватною власністю, не ґрунтуються на законі.
Відповідно до частини третьої ст. 70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 24.11.2016 року укладено Договір між батьками щодо встановлення місця проживання та здійснення батьківських прав і виконання батьківських обовязків, посвідчений приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (а.с. 162-164 ).
Згідно вказаного договору, сторони досягли згоди на визначення місця проживання дітей за місцем фактичного проживання матері ОСОБА_1 за адресою Дніпропетровська область, Петропавлівський район, село Васильківське, вулиця Шкільна, будинок 6 (п.1.3 договору).
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років складає: з 01.01.2018 по 30.06.2018 року 1860 грн., з 01.07.2018 по 30.11.2018 року 1944 грн., з 01.12.2018 по 31.12.2018 року 2027 грн.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що неповнолітні діти проживають разом з позивачем, крім того, суд погоджується з доводами позивача про те, що розмір аліментів, які одержують діти, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про те, що її частка у спільному майні подружжя повинна бути збільшена.
Відповідачем не спростовано доводи позивача, та не доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що фактичний розмір аліментів, які він сплачує, є достатній для забезпечення фізичного та духовного розвитку дітей.
Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі вартості 1/2 майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, а саме: автомобіль «Фіат Добло» д/н АЕ 8687ВТ, колісний екскаватор «Zeppelin ZM 15», телевізор «Sony Bravia», газовий котел «Beretta Ciao N», посудомийну машину «Indesit Dishwasher Dis 14», газову плиту «Hotpoint Ariston Piano PC 750 T R/HA» - суд зазначає наступне.
Згідно положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, з наданих позивачем доказів гарантійного документа на прилад «Hotpoint Ariston» (найменування приладу невідоме, без перекладу на українську мову), техпаспорту на настінний газовий котел «Beretta Ciao N», Графіку платежів на користь банку за придбання невідомо якого товару неможливо зробити висновок про вартість та точне найменування придбаних речей.
Також з матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 2007 року ОСОБА_2 придбав транспортний засіб «Фіат Добло», рік випуску 2003, державний номерний знак 18АВ7368, за 100 грн., що підтверджується угодою купівлі-продажу на Товарній біржі «Еверест».
В судовому засіданні, яке відбулося 13.05.2016 року, відповідач пояснив, що два роки назад він продав вказаний автомобіль своєму батькові, та не знає, як батько ним розпорядився.
28 квітня 2016 року транспортний засіб «Фіат Добло», рік випуску 2003 був проданий ОСОБА_5 покупцю ОСОБА_9, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним в Територіальному сервісному центрі 1242 регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області (а.с. 114).
Відомостей про визнання вказаної угоди недійсною матеріали справи не містять.
Інформації щодо наявності, реєстрації та вартості колісного екскаватора «Zeppelin ZM 15» до суду не надійшло.
З урахуванням встановлених фактичних обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити в звязку з їх недоведеністю.
Таким чином, дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 425 грн. 09 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Головуючий-суддя: Е.В. Женеску