гСправа № 358/493/18 Провадження № 2/358/401/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кіхтенка С.О.,

за участю секретаря Симоненко О.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_3,

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_4,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_2 опіки та піклування Богуславської РДА Київської області, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 опіки та піклування Богуславської РДА Київської області про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, в якому посилаючись на неналежне виконання відповідачем материнських обов'язків просив визначити місце проживання їх спільної доньки ОСОБА_5 за його фактичним місцем проживання, оскільки він утримує та доглядає дитину.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просить їх задовольнити, також пояснив, що донька проживає з ним, при цьому зазначив, що не буде чинити перешкоди для спілкування дитини з матір'ю.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. До того ж пояснив, що рішенням Виконавчого комітету Богуславської міської ради № 388 визначено місце проживання дитини з батьком, позивачем по даній справі.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог не заперечувала та просила зустрічний позов залишити без розгляду.

Представник третьої особи ОСОБА_6 підтримала заявлені первісні позовні вимоги, вказала, що службою в справах дітей дане витання вивчалося. Комісією було прийнято рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки батько займається вихованням доньки та в нього більш сприятливі умови проживання.

Суд, вислухавши позивача, відповідача, представників, перевіривши матеріали справи дійшов до такого.

Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ОК № 168735 від 10.11.2010 року.

Дитина сторін проживає разом з батьком ОСОБА_1 - за місцем його фактичного проживання та знаходиться на його утриманні. Даний факт ніким не оспорюється.

Житлово-побутові умови батька в цілому забезпечують можливість належного виховання та розвитку дитини, батько за місцем свого проживання спроможний забезпечити дитину можливістю відвідування навчального закладу, для дитини створені всі необхідні умови для проживання, навчання та розвитку. Донька сторін забезпечена одягом, взуттям, іграшками, приладдям для розвитку. Має окрему кімнату, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов.

Згідно рішення виконавчого комітету Богуславської міської ради № 388 від 16.08.2017 року визначено місце проживання ОСОБА_5 за фактичним місцем проживання її батька.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо визначення місця проживання дитини.

При наданні правової оцінки спору суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За правилами ст. 161 СК% України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

ОСОБА_2 опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ст. ст. 11, 15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 161 СК України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

В судовому засіданні не встановлено фактів, які б негативно впливали на фізичний та духовний розвиток дитини як на складову виховання її батьком.

Відповідно до ст. ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів).

07.09.2018 року через канцелярію суду відповідач за первісним позовом, подала заяву, в якій просить залишити зустрічний позов без розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Таким чином, розглянувши справу в межах предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач за первісним позовом як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки суд ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню.

Враховуючи викладені вище обставини справи, вимоги ЗУ «Про охорону дитинства», особисті якості батьків, можливість створення батьком дитини належних умов для виховання дитини, його більшу турботу і увагу до дитини, а також думку органу опіки та піклування, виходячи із найвищих інтересів дитини, аналізуючи кожен аспект відносин до дитини, висвітлений під час розгляду справи, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд вважає можливим задовольнити вимоги первісного позову в частині визначення місця проживання дитини, оскільки залишення дитини проживати з батьком відповідає її інтересам та чинному законодавству, а також забезпечить розвиток дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81, 82, 89, 259, 264-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 141, 161 СК України,

суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_2 опіки та піклування Богуславської РДА Київської області про визначення місця проживання дитини задовольнити повністю.

Визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за фактичним місцем проживання її батька ОСОБА_1 за адресою: с. Розкопанці, вул. Лісова 18, Богуславського району Київської області.

Зустрічну позовну заяву за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини залишити без розгляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Богуславський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: суддя ОСОБА_7