Справа № 442/2496/17 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/34/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

адвоката Шубака М.І. - представника ПАТ «УкрСиббанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, в кінцевій редакції позовних вимог якого просила суд розірвати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який було укладено 29.04.2008 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_7 (як продавцями квартири) та ОСОБА_4 (в подальшому - «спірна квартира» і «Договір купівлі-продажу спірної квартири»); визнати за ОСОБА_3 і ОСОБА_7 право спільної сумісної власності на спірну квартиру; визнати Договір іпотеки спірної квартири від 29.04.2008 року, зареєстрований у реєстрі № 1347, недійсним і зняти заборону відчуження спірної квартири, зареєстровану в реєстрі за № 1348.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що їй з чоловіком ОСОБА_7 спірна квартира належала на праві власності і 29.04.2008 року вони уклали з ОСОБА_4 договір її купівлі-продажу, згідно умов якого ОСОБА_4 повинна була оплатити вартість квартири після підписання цього договору, а вони з чоловіком зобов'язувались передати квартиру покупцеві до 30.04.2008 року. Однак, після підписання договору ОСОБА_4 так і не передала кошти в рахунок оплати за договором, а вони, відповідно, не передали їй квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 (один з продавців квартири) помер.

Як спадкоємець першої черги, який постійно проживав із спадкодавцем, позивачка вважається такою, що прийняла спадщину, а тому на почату 2017 року вирішила належно оформити свої спадкові права. Однак, отримавши Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна вона дізналась про наявність іпотеки та заборони на нерухоме майно згідно з Договором іпотеки від 29.04.2008 року, де іпотекодавцем вказана ОСОБА_4

Довідавшись про таке, вона відразу звернулась до ОСОБА_4 з вимогою звільнити належне їй майно від іпотеки та заборони відчуження, на що остання повідомила їй, що після підписання вищевказаного Договору купівлі-продажу, вона в цей день уклала з ПАТ «УкрСиббанк» Договір про надання споживчого кредиту №0 для отримання коштів для розрахунку з ними, виконання якого і було забезпечено вище згаданим договором іпотеки, про наявність якого відповідачка не повідомляла їх, так як планувала швидко погасити кредит, який однак на даний час ще не погашений (а.с. 2-3, 41-42).

Оскаржуваним рішенням (з урахуванням додаткового рішення від 13 вересня 2017 року) позов задоволено частково.

Розірвано Договір купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2008 року укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_4.

Визнано Договір іпотеки (квартири) від 29.04.2008 року, зареєстрований у реєстрі за № 1347, недійсним і знято заборону відчуження квартири АДРЕСА_1, зареєстровану у реєстрі за № 1348.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 68-69, 113).

Дане рішення оскаржило ПАТ «УкрСиббанк» (в подальшому - «Банк»).

Апелянт просить оскаржуване рішення в частині часткового задоволення позовних вимог скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що у п. 5 Договору купівлі-продажу квартири прямо зазначено, що оплата за цю квартиру здійснюється після підписання даного договору за рахунок кредитних коштів, про що продавці (в тому числі - і позивачка) заявляють письмово.

Вважає помилковим висновок суду про те, що укладаючи договір іпотеки, що оспорюється, відповідачка ОСОБА_4 не була власником спірної квартири, оскільки остання набула право власності на цю квартиру з моменту державної права власності на неї.

Вважає неправомірним посилання суду на заяву відповідачки ОСОБА_4 про визнання нею позову, оскільки у цій заяві міститься посилання лише на договір іпотеки.

Вважає, що слід критично оцінювати твердження позивачки про те, що розрахунок по договору купівлі-продажу квартири проведено не було, оскільки після укладення цього договору, а саме - 25.05.2009 року, у спірній квартирі були зареєстрованими чоловік і син відповідачки (покупця квартири) ОСОБА_4, дівоче прізвище якої ОСОБА_8, що свідчить про те, що остання перебуває у родинних стосунках з позивачкою ОСОБА_3

Вважає, що даний позов подано з пропуском позовної давності та з метою недопущення реалізації спірної квартири у виконавчому провадженні (а.с. 81-83).

В ході апеляційного провадження у справі, а саме - ІНФОРМАЦІЯ_2 року, позивачка ОСОБА_3 померла (а.с. 137) і ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року до участі у справі в якості її правонаступника було залучено ОСОБА_9 (а.с. 137).

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного Львівського апеляційного суду.

10 жовтня 2018 року дану справу передано до Львівського апеляційного суду і згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 жовтня 2018 року для її розгляду визначено колегію суддів в складі суддів Цяцяка Р.П. (суддя-доповідач), Крайник Н.П. та Шеремети Н.О., яка ухвалою від 12.10.2018 року справу призначила до розгляду на 06.11.2018 року (а.с. 183-184).

На письмове клопотання ОСОБА_12, представника правонаступника позивачки ОСОБА_9 (а.с. 191), розгляд справи було відкладено на 11-00 год. 10 грудня 2018 року.

Будучи своєчасно належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи 10 грудня 2018 року (а.с. 202, 203, 206), представник ОСОБА_9 (правонаступника позивачки) та відповідачка ОСОБА_5 повторно в судове засідання не з'явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задоволення позовних вимог в частині розірвання Договору купівлі-продажу спірної квартири суд мотивував тим, що ОСОБА_4 (покупцем квартири) не було сплачено позивачці ОСОБА_3 (продавцю квартири) вартість спірної квартири за Договором її купівлі-продажу, а задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним Договору іпотеки - тим, що на момент передачі спірної квартири в іпотеку ця квартира ОСОБА_4 на праві власності не належала, що «вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 83570955 від 28.03.2017 року».

Як стверджується матеріалами справи, вище згадану Інформаційну довідку (яка складається з 2-х сторінок) було долучено позивачкою ОСОБА_3 до поданої нею до суду позовної заяви.

В той же час, на сторінці 2 цієї ж Інформаційної довідки відповідачку ОСОБА_4 зазначено, як власника спірної квартири, яка 29.04.2008 року передала згадану квартиру в іпотеку Банку (а.с. 7 - зворот).

Крім цього, Банк до своїх письмових Заперечень на позовну заяву долучив Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, на який міститься посилання у Договорі іпотеки, як на правову підставу належності спірної квартири на праві власності її іпотекодавцю - відповідачці ОСОБА_4 (а.с. 23-26), однак судом першої інстанції не було дано належної оцінки доводам Банку в згаданих Запереченнях та поданим Банком доказам на спростування тверджень позивачки.

За наведених обставин у суду були відсутніми правові підстави для визнання Договору іпотеки недійсним.

А за відсутності правових підстав для визнання недійсним Договору іпотеки не може бути розірваним і Договір купівлі-продажу спірної квартири, оскільки таке розірвання безпосередньо стосується прав та інтересів Банку, який категорично заперечує позовні вимоги в цілому, а інтереси позивачки (її правонаступника) можуть бути захищеними (у разі, якщо покупець квартири ОСОБА_4 дійсно не оплатила вартість купленої нею спірної квартири) у інший спосіб, а саме - шляхом стягнення зі згаданої відповідачки вартості цієї квартири, тобто - у спосіб, який не порушує права та інтереси Банку.

Відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1), і що суд апеляційної інстанції, у випадку зміни рішення або ухвалення нового, відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).

Матеріалами справи стверджується, що за подачу апеляційної скарги на оскаржуване рішення Банком було сплачено 1 408 грн. судового збору (а.с. 88), які і підлягають до стягнення на користь Банку з правонаступника позивачки ОСОБА_9

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2017 рокускасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 1 408 грн. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 21 грудня 2018 року.

Головуючий Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.