АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/6365/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2018 року місто Київ

справа № 761/5208/18

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Невідомої Т.О.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Макаренко І.О., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом, в якому просив витребувати на свою користь квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння малолітньої ОСОБА_3

Одночасно із поданням позову, ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2, право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3, законними представниками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Обгрунтовуючи вказану заяву позивач ОСОБА_4 посилався на те, що вказана квартира належить йому на підставі договору дарування посвідченого 28 грудня 2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю., реєстровий номер - 4149, згідно з яким він отримав її в дар від своєї матері ОСОБА_1

Вказував, що 25 січня 2018 року від працівників Печерського УП ГУНП в місті Києві він дізнався про те, що належна йому квартира була декілька разів перепродана з використанням підроблених документів з приводу чого порушено кримінальне провадження №0000340 від 25 січня 2018 року, а ця інформація була виявлена поліцією в ході розслідування іншого кримінального провадження.

Зазначав, що спірна квартира вибула з його власності без його волі та жодних правочинів щодо відчуження квартири він не вчиняв.

Посилався на те, що з метою недопущення подальшого відчуження квартири необхідно накласти на неї арешт, оскільки невжиття вказаного заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року заяву позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3, законними представниками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якійпосилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року скасувати.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що відповідачем по справі є малолітня особа, права та законні інтереси якої представляють батьки.

Вказував, що оскільки батьки малолітньої ОСОБА_3 не можуть вчиняти правочинів з нерухомим майном, які підлягають нотаріальному посвідченню без дозволу органу опіки та піклування, а орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації залучений у справі в якості третьої особи, яка не заявляє вимоги на предмет спору, і в силу приписів п.6 ч.5. ст.177 СК України зобов'язаний відмовити батькам у видачі дозволу про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини, то відсутні не лише будь-які фактичні обставини, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду (у разі задоволення позовних вимог), проте й про відсутність законодавчих підстав для подібних висновків.

Зазначав, що позивачем не доведено суду в чому саме може виражатися істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, не доведено факт існування істотної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, враховуючи при цьому ту обставину, що власником є малолітня особа, а судом указані обставини не досліджені.

Від представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_11 до Апеляційного суду міста Києва надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, в якому представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість. Вказував, що Шевченківський районний суд міста Києва, керуючись нормами процесуального права вмотивовано дійшов висновку, що у даному випадку невжиття заходів забезпечення позову щодо накладення арешту на спірну квартиру може призвести до наслідків, що можуть унеможливити або утруднити в подальшому виконання судового рішення у разі задоволення позову.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XIIПрикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача проти апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу суду першої інстанції у справі залишити без змін.

Відповідачі та треті особи у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з позовом просив витребувати з чужого незаконного володіння малолітньої ОСОБА_3 на свою користь квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

При цьому, вказував, що належна йому квартира вибула з його власності без його волі та жодних договорів він не підписував.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_3 мають об'єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Враховуючи, що предметом спору є витребування з чужого незаконного володіння малолітньої ОСОБА_3 на користь позивача квартири, яка вибула із його власності без його на те волі, колегія суддів вважає, що даний вид забезпечення позову - накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст.ст. 149 - 153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно, а відтак суд дійшов до вірного висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитисяним.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено, в чому саме може виражатися істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, колегія суддів відхиляє, оскільки у заяві про забезпечення позову позивачем зазначено причини та обставини, у зв'язку з якими на його думку необхідно вжити заходи забезпечення позову, а тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що відповідачем по справі є малолітня особа, права та законні інтереси якої представляють батьки та, що батьки малолітньої ОСОБА_3 не можуть вчиняти правочинів з нерухомим майном, які підлягають нотаріальному посвідченню без дозволу органу опіки та піклування колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки у разі надання дозволу органом опіки та піклування на вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини спірна квартира може відчужитися на користь третіх осіб, що в свою чергу призведе до наслідків, що можуть унеможливити або утруднити в подальшому виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують і на його правильність не впливають.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 серпня 2018 року.

Головуючий:

Судді: