Справа № 2036/3620/2012
ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 серпня 2018 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Карімова І.В.,
за участю секретаря Селеверстової Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє як законний представник неповнолітньої дочки ОСОБА_2, треті особи: орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Чугуївської міської ради Харківської області, Чугуївська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно як частку у спільній сумісній власності, виключення майна із спадкової маси, стягнення вартості частки майна,
У липні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 як законного представника неповнолітньої дочки ОСОБА_2, про встановлення факту проживання однією сімєю із ОСОБА_4 однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2008 року до дня його смерті 30 травня 2011 року ; визнання автомобіля «Daewoo Lanos», легковий седан - В, червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, їх спільною сумісною із ОСОБА_4 власністю; визнання права власності на 1/2 частку указаного майна та виключення цієї частки із складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4, померлого 30 травня 2011року.
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлений факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2008 року до дня його смерті 30 травня 2011 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 автомобіль «Daewoo Lanos», легковий седан - В, червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, зареєстрованого на імя ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частку автомобіля «Daewoo Lanos», легковий седан - В, червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, зареєстрованого на імя ОСОБА_4, та виключено цю частку майна із спадкової маси після смерті ОСОБА_4, померлого 30 травня 2011року.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення на її користь із ОСОБА_3 як законного представника неповнолітньої дочки ОСОБА_2 вартості ? частки автомобіля «Daewoo Lanos», легковий седан - В, червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску в сумі 20000 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_3 як законного представника неповнолітньої дочки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 307 гривень 30 копійок.

16 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявами про внесення виправлень у вищевказане судове рішення та ухвалення додаткового рішення у справі.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 31 липня 2018 року заява ОСОБА_1 про внесення виправлень в рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 квітня 2018 року задоволена частково та виправлені допущені в рішенні суду описки.

В заяві про ухвалення додаткового рішення у справі ОСОБА_1, посилаючись на те, що судом не вирішено питання про судові витрати, повязані з оплатою нею судового збору в сумі 114 грн.70 коп. за подання апеляційної скарги на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 27.06.2013, та витратами в сумі 3350 грн., понесеними нею по оплаті правничої допомоги адвокатів, і про що вона вказувала в своїй додатковій заяві від 20.02.2018 до суду. Просить вказані витрати стягнути на її користь із ОСОБА_3 як законного представника неповнолітньої дочки ОСОБА_2

Крім того просить зазначити в додатковому рішенні кому і які дії треба виконати відносно визнаного судом за нею ( ОСОБА_1В.) правом власності на ? частку автомобіля «Daewoo Lanos», легковий седан - В, червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, зареєстрованого на імя ОСОБА_4

Перевіривши матеріали справи та доводи заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1)стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони надавали докази і давали пояснення, не ухвалене рішення;

2)суд вирішив питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3)судом не вирішено питання про судові витрати;

4)суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 430 цього Кодексу.

Частиною 3 та 4 ст. 270 ЦПК України визначений порядок ухвалення додаткового

рішення, при цьому виклик сторін або інших учасників справи в судове засідання є правом суду у разі необхідності.

У звязку з вищевикладеним суд вважає можливим ухвалити додаткове рішення у справі за відсутністю учасників процесу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 крім зазначених в уточненому позові вимог правового характеру просила стягнути з відповідача в особі її законного представника понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначені вимоги були уточнені ОСОБА_1 в заяві від 20.02.2018 року (а.с.52-53 т.4).

Ухвалюючи рішення від 12.04.2018 року, суд не вирішив питання про судові витрати, понесені ОСОБА_1 при оплаті судового збору в сумі 114 грн.70 коп. за подання апеляційної скарги на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 27.06.2013, та витратами в сумі 3350 грн., понесеними нею по оплаті професійної правничої допомоги адвокатів.

У звязку із чим та на підставі вимог п.3 ч.1 ст. 279 ЦПК України суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у справі.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 27.06.2013року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України (в ред. 2004 року).

Вказана ухвала суду оскаржена в апеляційному порядку ОСОБА_1, яка сплатила за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 114 грн.70 коп. по квитанції Приватбанку 7862.4.1 від 04.10.2013 (а.с. 248 т.1) відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на час здійснення цієї процесуальної дії.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06.11.2013 року ухвала Чугуївського міського суду Харківської області від 27.06.2013року скасована і справа повернута до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12.04. 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

У звязку із зазначеним та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України сплачений ОСОБА_1 судовий збір в сумі 114 грн.70 коп. підлягає стягненню на її користь із ОСОБА_3 як законного представника неповнолітньої дочки ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом 26.07.2012 року(а.с. 4-7 т.1).

Договір про надання правової допомоги ОСОБА_1 уклала з адвокатом ОСОБА_5 тільки 05.02.2013 року (а.с. 111-112 т.1).

Відповідно до умов цього договору адвокат надає клієнту такі послуги: надання консультацій та розяснень з юридичних питань, усних і письмових довідок щодо законодавства; складання запитів, заяв, скарг, клопотань та інших документів правового характеру; здійснення представництва клієнта та надання йому юридичних послуг та правової допомоги в усіх без винятку судових установах з усіма правами сторони (п.п.1.2, п.2). Умови та порядок розрахунків сторін передбачені п.3 договору. Згідно п. 6.5. у випадках, не передбачених даним договором, сторони керуються діючим законодавством України.

Як вбачається з копії квитанції № 206966 серії 03 ААВ від 07 жовтня 2014 року адвокату ОСОБА_5 сплачено 1000 гривень за участь у судових засіданнях (ОСОБА_1)-а.с. 142 т.2.

Відповідно до копії квитанції № 206695 серії 03 ААВ від 25 червня 2014 року адвокату ОСОБА_5 сплачено 1500 гривень за складання позовної заяви до ОСОБА_3 та участь у судових засіданнях (а.с. 18 т.3).

Між тим адвокат ОСОБА_5 не приймав участі у судових засіданнях під час дії договору на правову допомогу, і матеріали справи не містять доказів того, що ним складалася позовна заява під час дії такого договору.

Уточнена позовна заява ОСОБА_1 подана останньою до суду 10.02.2016 року під час дії договору № 08/15 від 29.08.2015 року про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_6 (а.с. 55-59 т.3).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 84 ЦПК України ( в редакції 2004 року, яка діяла на час укладення договору з адвокатом) граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Оскільки адвокат ОСОБА_5 не приймав участі у судових засіданнях, а надавав правову допомогу ОСОБА_1 під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, суд вважає можливим частково задовольнити вимоги ОСОБА_1 про стягнення сплачених нею витрат на правову допомогу в сумі 500 гривень.

При цьому суд враховує вимоги ч.2 ст. 137 ЦПК України щодо цілей розподілу витрат на правничу допомогу. Інших доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат на правничу допомогу, ОСОБА_1 не надано.

Матеріали справи містять копію витягу з договору про надання правової допомоги, укладеного 15.07.2014 року між ОСОБА_1В та адвокатом ОСОБА_7 обласної колегії ОСОБА_8В.(а.с.187 т.2), а також копію угоди від 04.07.2014 року між цими ж особами, відповідно до якої отримано за виконання доручення 150 грн. Суть виконаного доручення участь у судовому засіданні (а.с. 143 т.2).

Між тим адвокат ОСОБА_8 участь у судових засіданнях не приймала. Про зазначене свідчить і відсутність відомостей про виконання адвокатом прийнятого доручення у зазначеній угоді (а.с. 143зворот т.2).

Інших доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат на правничу допомогу, ОСОБА_1 не надано.

У звязку з чим у задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 150 грн. слід відмовити.

Як вбачається з копії договору № 08/15 від 29.08.2015 року про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_6 (а.с.236 т.2, а.с.59 т.3),та копії квитанції до прибуткового касового ордеру №15 від 25.10.2015 ОСОБА_1 сплачено за надання правничої допомоги 700 грн. (а.с. 19 т.3).

З матеріалів справи вбачається, що адвокат ОСОБА_6 приймав участь у судових засіданнях, надавав позивачу іншу правничу допомогу згідно умов договору.

За таких обставин суд вважає можливим на підставі вимог ст. 137 ЦПК України стягнути із ОСОБА_3 як законного представника неповнолітньої дочки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем витрати, повязані з правничою допомогою адвоката ОСОБА_6 в сумі 700 грн.

Всього з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1В підлягає стягненню 1200 грн. (500 +700= 1200 грн.), понесених позивачем витрат, повязаних з професійною правничою допомогою адвокатів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як у первісній так і в уточненій позовній заяві ОСОБА_1 просила встановити факт проживання її однією сімєю із ОСОБА_4 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2008 року до дня його смерті 30 травня 2011 року ; визнання автомобіля «Daewoo Lanos», легковий седан - В, червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, їх спільною сумісною із ОСОБА_4 власністю; визнання права власності на 1/2 частку указаного майна та виключення цієї частки із складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4, померлого 30 травня 2011року, а також стягнення на її користь із ОСОБА_3 як законного представника неповнолітньої дочки ОСОБА_2 вартості ? частки автомобіля «Daewoo Lanos», легковий седан - В, червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску в сумі 20000 гривень.

Вищезазначені вимоги позивача були розглянуті судом з ухваленням відповідного рішення.

Будь-яких вимог щодо зобовязання учасників справи до виконання будь-яких дій, ОСОБА_1 не заявлялося, пояснення з цього приводу учасниками справи не надавалися, тому ці вимоги ОСОБА_1 не відповідають п.1 ч.1 ст. 270 ЦПК України і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 263 265, 268, 270, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Стягнути із ОСОБА_3 як законного представника неповнолітньої дочки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі в сумі 114 (сто чотирнадцять) гривень 70 копійок та 1200 (одна тисяча двісті) гривень - витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня оголошення.

Слідчий суддя