КОПІЯ
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1202/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю представника апелянта ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/17598/16 за апеляційною скаргою ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 02 березня 2017 року (суддя Мазурок О.В.) у справі за позовом ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» до ОСОБА_5, третя особа Перша Хмельницька державна нотаріальна контора про стягнення кредитної заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта та відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В вересні 2016 року ТОВ «ФК «РАНТЬЄ» звернулося до суду із позовом, в якому зазначало, що 04.07.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №Р25.981.74049, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000 грн. строком на 60 місяців. 18.08.2014 року ОСОБА_6 померла і станом на день її смерті існувала заборгованість за кредитним договором у сумі 59 500,15 грн. Позивач вказує, що спадкоємцем ОСОБА_6 є ОСОБА_5, тому 24.11.2014 року банком направлена претензія щодо погашення заборгованості за кредитним договором спадкодавця до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори. 31.12.2015 року між ТОВ «ФК «РАНТЬЄ» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №31/12-2, згідно якого клієнт (первісний кредитор) відступив (передав у власність) факторові (новому кредитору) з 31.12.2015 року, а позивач відповідно до Договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Позивач вказує, що станом на день подання позову зобовязання за кредитним договором спадкодавця відповідачем не виконано, сума боргу становить 40293,09 грн., у звязку із чим ТОВ «ФК «РАНТЬЄ» просило суд стягнути з ОСОБА_5 вказану заборгованість.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 02 березня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ТОВ «ФК «СЕРЕТ», що є правонаступником ТОВ «ФК «РАНТЬЄ», оскаржило його в апеляційному порядку посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, враховуючи норми ЦК України, спадкоємці померлого позичальника ОСОБА_6 прийняли спадщину і претензія Банку щодо погашення боргу доведена нотаріусом до їх відома, а тому ОСОБА_5, як спадкоємець, повинен виконати зобовязання спадкодавця за кредитним договором №Р25.981.74049 від 04.07.2014 року в межах вартості успадкованого майна за правом вимоги Фактора, як нового кредитора. Апелянт не погоджується із висновком суду, що позивачем не було надано суду документів про вартість спадкового майна, адже судом було витребувано спадкову справу, проте суд не надав належної оцінки її матеріалам, відповідно до яких відсутні відомості про вартість спадкового майна. На думку апелянта, суд першої інстанції не вчинив жодних дій з метою встановлення вартості спадкового майна, не направив відповідних запитів до органів реєстрації права власності на нерухоме майно та інше майно, також суд не звернув увагу, що згідно з матеріалами спадкової справи майно, успадковане відповідачем після смерті ОСОБА_6 є нерухомим. Тому, апелянт просить суд оскаржуване судове рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 12 травня 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 02 березня 2017 року скасовано, а в задоволені позову ТОВ «ФК «РАНТЬЄ» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року касаційну скаргу ТОВ «ФК «СЕРЕТ» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 12 травня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до Апеляційного суду Хмельницької області.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 30 липня 2018 року у справі за апеляційною скаргою ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 02 березня 2017 року у справі за позовом ТОВ «ФК «РАНТЬЄ» до ОСОБА_5, третя особа Перша Хмельницька державна нотаріальна контора про стягнення заборгованості за кредитним договором замінено позивача ТОВ «ФК «РАНТЬЄ» на ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС».

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Відповідач ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи Першої Хмельницької держнотконтори до суду не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представника апелянта, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив із положень ст. 1282 ЦК України, відповідно до якої спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, а оскільки суду стороною позивача не були надані докази вартості спадкового майна, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 04.07.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №Р25.981.74049, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 50000 грн. строком на 60 місяців (а.с. 17-19).

18.08.2014 року позичальник ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БВ №241156 від 21.08.2014 року (а.с. 9).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором №Р25.981.74049 від 04.07.2014 року станом на 18.08.2014 року становить 59500, 15 грн.; станом на 31.12.2015 р. 42693,09 грн.; на 30.08.2016 р. 40293,09 грн. (а.с. 12-14).

31.12.2015 року між ТОВ «ФК «РАНТЬЄ» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №31/12-2, згідно якого клієнт (первісний кредитор) відступив (передав у власність) факторові (новому кредитору) з 31.12.2015 року, а позивач, відповідно до Договору факторингу та вимог чинного законодавства набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором (а.с.24-30).

Згідно відповіді Першої Хмельницької державної нотаріальної контори №2893/02-14 від 28.11.2014 р. за вимогою ПАТ «Ідея Банк» було заведено спадкову справу до майна померлої 18.08.2014 р. ОСОБА_6 (а.с.34).

В повідомленні Першої Хмельницької державної нотаріальної контори №1689/02-14 від 14.09.2015 року зазначено, що 31.07.2015 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю померлої 18.08.2014 року ОСОБА_6 чоловіку померлої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.35).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи і відповідають вимогам закону, на які суд посилався при ухваленні судового рішення.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відсутність доказів вартості спадкового майна не заслуговують на увагу.

За приписами ст. ст. 10, 60 ЦПК України 2004 року (в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення), що кореспондуються із положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України 2017 року учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порушуючи питання про стягнення із відповідача ОСОБА_5, як спадкоємця позичальника заборгованості за кредитом, позивач в порушення вимог ст.1282 ЦК України будь-яких обґрунтувань та доказів щодо вартості спадкового майна не надав, будь-яких клопотань щодо визначення саме вартості спадкового майна не заявляв ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України 2004 року (чинного на час постановлення оскаржуваного рішення) не сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи є такими, що не заслуговують на увагу, адже як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції витребувано із Першої Хмельницької держнотконтори належним чином завірену копію спадкової справи, що була заведена після смерті ОСОБА_6, яка померла 18.08.2014 року. (а.с.53), цю копію приєднано до матеріалів справи (а.с. 73-79) і 04.01.2017 року на адресу позивача судом було направлено лист, відповідно до якого розяснено позивачу його право надати до суду документи, що підтверджують вартість спадкового майна, оскільки в матеріалах спадкової справи, що заведена до майна померлої ОСОБА_6, такі документи відсутні (а.с.80) і цей лист отримано позивачем 10.01.2017 року (а.с.90). Разом з тим, станом на дату постановлення оскаржуваного рішення 02.03.2017 року позивач не виявив бажання скористатися своїм правом щодо надання належних та допустимих доказів, що підтверджують вартість спадкового майна, або заявити клопотання щодо витребування будь-якої інформації, що підтверджувала б вартість спадкового майна. А згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України 2004 року ( в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення) особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Посилання апелянта на те, що судом не було надано належної оцінки спадковій справі, практично зводяться до незгоди апелянта з оцінкою цих доказів судом першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 серпня 2018 року.

Судді: (підпис) ОСОБА_1

(підпис) ОСОБА_2

(підпис) ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк