Справа № 300/78/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 грудня 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

за участю секретаря судового засідання: Чучки Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2018 року, ухваленого суддею Вотьканич В.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

24 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області (далі по тексту - Фонд) про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовує тим, що з 10 липня 2002 року позивачка була прийнята на роботу до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Свалявському районі на посаду спеціаліста 1 категорії. З 01.08.2017 року, в зв'язку з об'єднанням Фондів соціального страхування, наказом № 51-ос від 25.07.2017 року її було призначено провідним спеціалістом відділу фінансово-економічної діяльності Свалявського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області. Наказом начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області від 22 грудня 2017 року № 332-к позивача було звільнено з посади провідного спеціаліста відділу фінансово-економічної діяльності Свалявського відділення з 29.12.2017 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП, про що було внесено трудової книжки позивачки відповідний запис.

Позивачка зазначає, що вона не була попереджена належним чином про зміни в організації виробництва і праці, відповідач не забезпечив їй переважне право на залишення на роботі, не запропонував наявних вакантних посад та з незаконно вільнив з роботи: «в зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці». Незаконним звільненням і порушенням її трудових прав їй було заподіяно моральну шкоду.

З врахуванням наведеного позивач просила поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та стягнути на її користь 5 000 гривень завданої моральної шкоди.

Рішенням Воловецького районного суду від 18 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу фінансово-економічної діяльності Свалявського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області з 29 грудня 2017 року.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 36858, 79 грн. та 5000 грн. моральної шкоди.

Допущено негайне виконання рішення суду у частині поновленні на роботі та стягненні суми середнього заробітку за один місяць.

Додатковим рішенням цього ж суду від 01.08.2018 року стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7040 грн.

В апеляційній скарзі Фонд просить скасувати рішення суду від 18.04.2018 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивує тим, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства. Суд не врахував, що позивачу було запропоновані всі наявні вакантні посади, однак вона відмовилася від переведення. Також суд не врахував, що посади, на якій поновлено позивача наразі не існує в штатному розписі. Щодо стягнення моральної шкоди, то її наявність не доведено.

Додаткове рішення Воловецького районного суду від 01.08.2018 ніким в апеляційному порядку не оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1, згідно з наказом № 15-к від 10.07.2002 року була прийнята на роботу до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Свалявському районі на посаду спеціаліста 1 категорії з 10.07.2002 року. Наказом № 51-ос від 25.07.2017 року, в зв'язку з об'єднанням Фондів соціального страхування, з 01.08.2017 року, ОСОБА_1 було призначено провідним спеціалістом відділу фінансово-економічної діяльності Свалявського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області (копія трудової книжки а.с.7-13).

Постановами Фонду соціального страхування України від 10.10.2017р. № 50 (а.с.28-30) та від 14.12.2017р. № 63 (а.с.31-32) було змінено структури управлінь та внесено зміни до штатних розписів.

Попередженням від 25.10.2017 року № 10-11-661 (а.с.15) відповідач на виконання вимог ст. 32 Кодексу законів про працю України повідомив позивачку, що з 01.01.2018 року змінюються умови оплати та стимулювання праці працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів, зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці. Попередженням від 26 жовтня 2017 року № 10-11-683 (а.с.16) відповідач повідомив позивачку, що з 01.01.2018 року не передбачено Свалявське відділення управління, в зв'язку з чим воно підлягає ліквідації, а всі посади скороченню, в зв'язку з скороченням штату працівників. Обидва повідомлення були доведені до відома Позивачки 30 жовтня 2017 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями попереджень з відмітками про їх отримання позивачем.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області від 22 грудня 2017 року № 332-к ОСОБА_1 була звільнена з роботи з 29 грудня 2017 року у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці на підставі пункту 6 статті 36 Кодексу законів про працю України (а.с.14).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

Згідно ч.2 ст. 9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці.

Таким чином, у разі пред'явлення позову про поновлення на роботі працівника, звільненого з ініціативи роботодавця, саме на останнього покладається тягар доведення законності такого звільнення. Будь-які сумніви в законності такого звільнення повинні тлумачитися в користь працівника.

У відповідності до п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

З даної норми слідує, що звільнення працівника на підставі п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України допускається за одночасної наявності двох умов: 1) зміна істотних умов праці; 2) відмова працівника від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці (в т.ч. від запропонованої йому іншої вакантної посади, яка відповідає його кваліфікації). Обов'язок доведення існування обох обставин покладається на роботодавця. При цьому відмова працівника має бути чітко зафіксованою та виражена в недвозначній (категоричній) формі, з якої можна було б достеменно встановити відповідне волевиявлення працівника.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, Фондом не доведений факт відмови позивачки від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

При цьому апеляційний суд відхиляє посилання Фонду на Лист начальника Свалявського відділення на адресу Фонду (а.с.43) та «Пропозиції щодо запропонованих посад для працівників Свалявського відділення» (підписані начальником відділення ОСОБА_2), позаяк такі складені в односторонньому порядку (начальником відділення) та не можуть стверджувати про волевиявлення ОСОБА_1 щодо відмови в запропонованій їй посад. На жодному з цих документів відсутній підпис ОСОБА_1, а посилання на те, що ОСОБА_1 від підпису відмовилася, не підтверджено належними доказами, окремим відповідним Актом. За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив вказані документи як доказ відмови позивача зайняти запропоновані їй посади.

Таким чином, звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, а тому суд обґрунтовано задовольнив вимогу про поновлення на роботі.

Посилання апелянта на те, що відповідної посади немає в штатному розписі Фонду, апеляційний суд відхиляє, оскільки у відповідності до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений саме на попередній роботі.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом розраховано у повній відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, та сумнівів у колегії суддів не викликає.

Щодо стягнення моральної шкоди, то це прямо передбачено ст. 237-1 КЗпП України. Посилання апелянта на недоведеність спричинення позивачу моральної шкоди апеляційний суд відхиляє, оскільки незаконне звільнення працівника в будь-якому разі спричиняє останньому моральної шкоди, позаяк призводить до втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вірно взяв до уваги те, що позивач є вдовою, в її сім'ї немає інших працівників з самостійним заробітком, а відтак розмір моральної шкоди в 5000 грн. є справедливим.

Таким чином, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області залишити без задоволення.

Рішення Воловецького районного суду від 18 квітня 2018 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: