Справа № 204/7132/18
Провадження № 2-з/204/112/18 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі № 204/7132/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, державного нотаріуса Пятої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,-

В С Т А Н О В И В:

До Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3, державного нотаріуса Пятої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Пізніше, 10 жовтня 2018 року, до суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення зазначеного позову, в якій вона просила накласти арешт на квартиру № 24 (двадцять чотири) в будинку № 33 (тридцять три) по вулиці Фабрично-заводська у місті Дніпро, та заборонити ОСОБА_3, його представникам та будь-яким третім особам: виселяти та знімати з реєстрації мешканців вказаної квартири, вселяти інших осіб до вказаної квартири; входити та проникати будь-яким іншим чином до вищевказаної квартири; іншим чином користуватися, володіти і розпоряджатися вищевказаною квартирою, в тому числі укладати договори оренди, купівлі-продажу, міни, дарування тощо вищевказаної квартири, яка є предметом спору з третіми особами. В обґрунтування заяви зазначено, що 27 листопада 2017 року батько позивача, ОСОБА_6, помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з усього рухомого, нерухомого майна, що належало спадкодавцю на час його смерті, в тому числі з права власності на 1/2 частину спірної квартири. Інших спадкоємцем за законом або заповітом в ОСОБА_6 не залишилось. Позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті його батька, до державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та була заведена спадкова справа. В квітні 2018 року до ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_7, який назвався директором агенції нерухомості «Favor» (адреса м. Дніпро, проспект Д. Яворницького, буд. 71, оф. 10/5) та запропонував позивачеві свою допомогу з оформлення спадщини та оформлення свідоцтва про право на спадщину на квартиру та інше майно. Оскільки позивач необізнаний з даного питання, він погодився на пропозицію ОСОБА_7 Відповідно до усної домовленості між ОСОБА_1 та директором агентства нерухомості «Favor» ОСОБА_7, останній взяв на себе зобовязання надати допомогу щодо оформлення спадкових прав на квартиру, а ОСОБА_1 взяв на себе зобовязання надати ОСОБА_7 всі необхідні для цього документи, в тому числі оригінали правовстановлюючих документів на квартиру та інше нерухоме майно, свій паспорт громадянина України та ідентифікаційний номер. Після того, як він передав ОСОБА_7 всі вище зазначені документи, останній разом з невідомими особами почав здійснювати на позивача психологічний тиск (демонстрував вогнепальну зброю - пістолет), погрожував фізичною розправою та змушував позивача приймати алкоголь та невідомі пігулки, після прийому яких останній втратив можливість свідомо керувати своїми діями та тривалий час знаходився в безпорадному стані. За ініціативою ОСОБА_7 невідомі особи відвезли позивача до будинку у смт. Таромське, де він декілька днів знаходився під наглядом невідомих йому осіб, які також змушували його приймати алкоголь та невідомі пігулки. Після цього, невідомі особи відвезли позивача до квартири, яка знаходиться у м. Дніпро на ж/м Тополя, де він знаходився декілька днів під наглядом невідомих йому осіб. Після цього, приблизно у середині травня 2018 року, в супроводі ОСОБА_7 та невідомих осіб, ОСОБА_1 привезли до нотаріальної контори, яка знаходиться біля стадіону «Дніпро-Арена», де, за вимогою ОСОБА_7, ОСОБА_1 були підписані документи, зміст яких йому не був розяснений. В червні 2018 року при спробі ОСОБА_1 потрапити до квартири АДРЕСА_1, за місцем свого проживання, він виявив, що на вхідних дверях змінені замки і він не має можливості потрапити до своєї квартири, в якій знаходяться належні йому речі та документи. У звязку з втратою можливості потрапити до своєї квартири ОСОБА_1 був вимушений проживати у хостелі за адресою м. Дніпро, вул. Робоча, 20, де фактично проживає і на даний час. 07 вересня 2018 року позивач звернувся до адвоката за правовою допомогою та дізнався про те, що 07 травня 2018 року на ім'я ОСОБА_1 був виданий паспорт громадянина України серія та номер 001842199, видавник 1215; 15 травня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 була посвідчена довіреність (реєстр. № 1001) від імені ОСОБА_1 як довірителя на імя ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на право розпорядження майном; 30 травня 2018 року державний нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 видала невідомим позивачеві особам свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого ОСОБА_1 успадкував частину квартири, яка належала покійному батькові позивача та став одноособовим власником квартири; 05 червня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу № 5-233, посвідченого державним нотаріусом П'ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, власником квартири зареєстрований Відповідач - громадянин України ОСОБА_3. 26 вересня 2018 року Позивач звернувся до державного нотаріуса Пятої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 з вимогою надати дублікат договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом ОСОБА_4. 05 червня 2018 року, на підставі якого ОСОБА_3 придбав належну позивачеві квартиру. Нотаріус ОСОБА_4 відмовилась надати позивачеві дублікат (або копію) зазначеного Договору купівлі-продажу, оскільки за її словами, позивач не є стороною даного Договору, а продавцем квартири зазначений ОСОБА_6 (батько позивача). Очевидно, що батько ОСОБА_1 не міг укласти вищевказаний ОСОБА_11, оскільки помер ще 27 листопада 2017 року. Позивач також не підписував зазначений ОСОБА_11, отже від імені батька ОСОБА_11 підписала невідома позивачу особа. Таким чином, внаслідок неправомірних дій невідомих осіб, позивач втратив своє єдине житло, яке не мав наміру відчужувати, тому звернувся до суду з позовом про визнання вищевказаного Договору купівлі-продажу недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності і вважає за необхідним забезпечити позов, шляхом накладення арешту на квартиру та заборони ОСОБА_3 вчиняти певні дії. Щодо зустрічного забезпечення, то зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Але позивач не має ані майна, ані грошових коштів, щоб запропонувати зустрічне забезпечення, адже, як зазначалося раніше, внаслідок неправомірних дій невідомих осіб, позивач втратив своє єдине житло.

Заява про забезпечення позову передана мені, судді Самсоновій В.В., 11 жовтня 2018 року цивільною канцелярією суду.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до ч. ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні рішення.

При цьому, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Згідно із п. 4 цієї ж Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивачки, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, розглянувши дану заяву та додані до неї матеріали, враховуючи обставини справи, з урахуванням наданих суду на теперішній час доказів, суд прийшов до висновку, що між сторонами дійсно виник спір стосовно квартири АДРЕСА_2.

Із всіх доказів, що висвітлюють події, вбачається, що у відповідача, можливо, у майбутньому може виникнути обовязок щодо повернення зазначеної квартири, і такі обставини остаточно підлягають доказуванню у судовому засіданні, але для вирішення питання про вжиття заходів по забезпеченню позову для суду достатньо такої інформації для виключення обставин, за яких позов міг бути предявлений завідомо до неналежного відповідача та не стосується зазначеного спору. Отже, такі обставини відсутні на час вирішення даної заяви.

Суду доведено належними доказами, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки відчуження відповідачем належного йому нерухомого майна, може зробити не можливим, або значно утруднить виконання рішення суду, а для цього необхідно виключити найменшу можливість утруднення виконання рішення суду. Більш того, саме це нерухоме майно, на яке просять накласти арешт, є предметом спору у даній справі.

Таким чином, існує загроза можливості невиконання рішення суду за відсутності вжиття заходів забезпечення позову.

Разом з тим, накладення саме арешту на нерухоме майно та заборона користуванням цим майном, що належить відповідачеві, про який заявлене заявником, є необґрунтованим, оскільки такий вид забезпечення позову може викликати негативні наслідки при його виконанні, а саме: вилучення майна з користування власника та передачу іншим особам на відповідальне зберігання, що також може перешкоджати його можливій господарській діяльності, що буде порушувати законні права власника спірної квартири, право власності якого на теперішній час не скасоване/не припинене тощо, як за Цивільним кодексом України, так й за Конституцією України в частині непорушності права приватної власності. Тому, такий вид забезпечення позову є необґрунтованим.

Водночас, в іншій частині, обраний заявником захід забезпечення позову, суд вважає співмірним із заявленими вимогами, оскільки, як вже зазначалося вище, це ж нерухоме майно є предметом самого спору у даній справі.

Згідно з ч. 5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає можливим задовольнити дану заяву частково та накласти заборону будь-яким особам, у тому числі субєктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, тощо, вчиняти будь-які дії, що повязані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме на зазначену заявником квартиру, власником якої наразі є відповідач.

В свою чергу, вирішуючи питання зустрічного забезпечення позову, судом враховано, що передбачені законом підстави для беззаперечного застосування до позивача зустрічного зобовязання, які передбачені випадками, зазначеними у ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутні, у звязку з чим зустрічне забезпечення по справі не застосовано.

При цьому, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Так само, згідно з ч. 3 ст. 431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

На підставі викладеного, керуючись п. п. 3-4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 149, 150, 152, 153, 154, 157, 247, 258-261, 352-354, 431 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі № 204/7132/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, державного нотаріуса Пятої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності - задовольнити частково.

Застосувати заходи забезпечення позову у даній справі № 204/7132/18, шляхом накладення заборони будь-яким особам, у тому числі субєктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, тощо, вчиняти будь-які дії, що повязані з державною реєстрацією речових прав на наступне нерухоме майно, а саме:

-на квартиру № 24 (двадцять чотири) в будинку № 33 (тридцять три) по вулиці Фабрично-заводській у місті Дніпро, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 5-233, виданий 05.06.2018 року, видавник: П'ята дніпровська державна нотаріальна контора (державний нотаріус ОСОБА_10). Номер запису про право власності: 26455190. Реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 101.

У відповідності до п. п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», судом зазначаються відомості про стягувача та боржника відповідно:

-ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання (вказане самим ОСОБА_1 в його позові та заяві про забезпечення позову): 49000, АДРЕСА_3;

-ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, НОМЕР_3, виданий 30.10.2017 року, видавник орган 1211, проживає за адресою: 49000, АДРЕСА_3.

Зустрічне забезпечення у справі не застосовано.

Копію даної ухвали суду направити для виконання до Відділу реєстрації майнових прав Управління реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк предявлення ухвали про забезпечення позову до виконання - три роки.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя В.В. Самсонова