ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Суми

Справа №576/658/18

Номер провадження 22-ц/788/1177/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 11 травня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Мазур С.А. у приміщенні Глухівського міськрайонного суду Сумської області

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 Джейхуна, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У квітні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до ОСОБА_1 з позовом, у якому зазначалося, що відповідно до укладеного між сторонами договору № б/н від 11 січня 2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок під 30 % річних.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за ним станом на 28 лютого 2018 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 74502 грн 53 коп., яку позивач і просив стягнути з нього в судовому порядку.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 11 травня 2018 року на часткове задоволення позову постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2922 грн 09 коп. заборгованості за кредитним договором № б/н від 11 січня 2012 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Вказує, що укладаючи кредитний договір, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи убачається, що 11 січня 2012 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 3 000 грн. на платіжну картку під 30 % річних (а. с. 7).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_1 погодився, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчив, що він ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані заявнику для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно, як вбачається з анкети-заяви, заявника було проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку. Заявник зобовязався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Факт видачі кредитної картки не спростовується відповідачем.

З наданого позивачем розрахунку слідує, що у звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором за відповідачем станом на 28 лютого 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 74502 грн 53 коп., з яких: 1738 грн - заборгованість за кредитом; 63940 грн 60 коп. по процентах за користування кредитом; 4800 грн за пенею; 500 грн штрафу (фіксована частина) та 3523 грн 93 коп. штрафу (процентна складова) (а. с. 5-6).

Власного розрахунку заборгованості відповідач не надав.

З урахуванням викладеного та з огляду на положення ст. ст. 526, 527, 1054 ЦК України, суд стягнув вказаний вище розмір заборгованості за тілом кредиту, який сторонами не оспорюється.

Поряд із цим, частково задовольняючи позовні вимоги Банку щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом за обліковою ставкою Національного банку України та, відмовляючи у стягненні з нього суми пені та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що Тарифи стосовно обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та Правила надання банківських послуг, які регулюють розмір річної процентної ставки за кредитом та відповідальність позичальника у випадку неналежного виконання зобовязань за договором, ОСОБА_1 не підписував, у звязку з чим, їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору.

З такими висновками суду колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частинами першою-третьою ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

З наданих АТ КБ «Приватбанк» до суду копії анкети-заяви ОСОБА_1 від 11 січня 2012 року разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг в Приватбанку та розрахунку заборгованості, який підтверджує факт використання кредитних коштів, їх часткове повернення позичальником, слідує, що остання погодилась із запропонованими банком умовами використання кредитних коштів, зокрема, зі сплатою 30 % річних за користування кредитом.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором убачається, що останнім нараховувались проценти за користування кредитом, виходячи зі ставки 30 % річних, з 01 вересня 2014 року - 42 % та з 01 квітня 2015 року 43, 2 % річних (а. с. 5-6).

Таким чином АТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку збільшувалась відсоткова ставка за користування кредитними коштами.

На порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України жодних доказів про встановлення процентної ставки у розмірі 42 % та 43, 2 %, як зазначено у розрахунку заборгованості, банком не надано, як і не надано доказів про ознайомлення відповідача з таким розміром процентної ставки, які б містили його підпис.

Звідси, беручи до уваги, що ОСОБА_1 мав перед банком обовязок сплачувати 30 % річних за користування кредитними коштами, то розмір процентів, які мав сплатити ОСОБА_1 за спірний період, становить 2181 грн 83 коп.

Оскільки місцевим судом у резолютивній частині рішення зазначена загальна сума боргу, яка підлягає стягненню на користь позивача без розшифровки складових, що уходять до неї (тіла кредиту, відсотків, штрафу, пені), тому колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині визначення розміру заборгованості, що підлягає стягненню на користь позивача та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 11 січня 2012 року у сумі 3919 грн 83 коп., а саме: 1738 грн заборгованості по тілу кредиту та 2181 грн 83 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Крім того, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача неустойки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК).

Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», які банк надав суду разом з позовною заявою, передбачена відповідальність позичальника за порушення зобов'язання, а саме: пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (0, 24 % від суми загальної заборгованості, яка нараховується за кожний день прострочення кредиту + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; 0, 24 % від суми загальної заборгованості, яка нараховується за кожен день прострочення кредиту + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше), а також штраф за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобовязань (500 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій).

Тобто, як вбачається з матеріалів справи, за одне й те саме порушення зобов'язання фактично передбачена подвійна відповідальність позичальника. При цьому, в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У звязку з цим, суд апеляційної інстанції з урахуванням обставин справи, балансу інтересів сторін, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки штрафу, розмір якого, виходячи із заборгованості по тілу кредиту та процентах за користування ним, становить 695 грн 99 коп.

Звідси рішення суду щодо вирішення вказаних вимог згідно з положень п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення цих вимог.

З урахуванням викладеного, підлягає зміні і проведений судом розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 109 грн 07 коп. на компенсацію сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 62 грн 64 коп. на компенсацію судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 11 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 Джейхуна на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 4615 грн. 82 коп., з яких: 1738 грн заборгованості по тілу кредиту, 2181 грн 83 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом та 695 грн 99 коп. штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 Джейхуна на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 109 грн 07 коп. на компенсацію сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 62 грн 64 коп. на компенсацію судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 02 серпня 2018 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

ОСОБА_2