Ухвала

03 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 2-175/82/13

провадження № 61-9613ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Платинум Банк» задоволено частково. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

11 січня 2018 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, ПАТ «Платинум Банк» подало касаційну скаргу на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 рокуу вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема надано можливість заявнику подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень із зазначенням поважних причин пропущення цього строку.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 329, ПАТ «Платинум Банк» отримало вказану ухвалу 02 березня 2018 року.

На виконання вимог ухвали заявником 05 березня 2018 року подано засобами поштового зв'язку клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що рішення апеляційного суду банк отримав 12 грудня 2017 року, а касаційну скарга подав 11 січня 2018 року, тобто у строк, передбачений частиною другою статті 390 Цивільного процесуального кодексу України у чинній редакції.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

У рішенні у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» ).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-VIІІ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з підпунктом 14 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають чинності та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 325 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК 2004 року), касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення цього строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Можливість поновлення строку на касаційне оскарження в разі його пропуску з поважних причин передбачена також статтею 390 ЦПК України у чинній редакції.

Абзацом другим частини третьої статті 393 ЦПК України передбачено що, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Наведені ПАТ «Платинум Банк» підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки посилання заявника на те, що він отримав оскаржуване рішення апеляційного суду 12 грудня 2018 року, а подав касаційну скаргу 11 січня 2018 року, тобто в строк, передбачений статтею 390 ЦПК України, не заслуговує на увагу, оскільки він мав звернутися до суду касаційної інстанції у двадцятиденний строк, передбачений статтею 325 ЦПК України 2004 року. За правилами наведеної правової норми останнім днем строку подання до суду касаційної скарги було 03 січня 2018 року. Поважних причин пропуску двадцятиденного строку на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 рокузаявником не наведено і відповідних доказів не надано.

Оскільки вказані заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження є неповажними, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 393, 394, підпунктом 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, Верховний суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про поновлення строку на касаційне оскарження рішення.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук