Ухвала

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 461/201/16-ц

провадження № 61-20702св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «Дока»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 вересня 2016 року у складі судді Радченка В. Є. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Ванівського О. М., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «Дока» (далі - ТОВ НВФ «Дока»), про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 16 жовтня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ НВФ «Дока» укладений договір кредиту № КЮ-ВКЛ-2001657, відповідно до умов якого банк надав товариству кредиту у розмірі 524 000,00 грн зі сплатою 27,99 % річних з кінцевим терміном повернення 15 жовтня 2016 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором 16 жовтня

2013 року укладений іпотечний договір за умовами якого в забезпечення виконання зобов'язання ТОВ НВФ «Дока» в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4

Позивач зазначає, що ТОВ НВФ «Дока» належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором. Заборгованість станом на 15 грудня

2015 року становить у загальному розмірі 467 227,05 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Дельта Банк» просило в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказану квартиру.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 вересня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що розмір заборгованості товариства перед позивачем не є значним, оскільки розмір заборгованості погашено у 2/3 частинах. Крім того, відповідач не є боржником за договором та передав у іпотеку власне житло, де фактично проживає, а отже, шкода яку потенційно може бути завдана банку у зв'язку із відмовою у позові та шкода, яка реально буде завдана відповідачу у зв'язку із його задоволенням є такими, що значно різняться між собою.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 вересня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, рішення є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

У січні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що заборгованість за кредитним договором є різновидом збитків, оскільки ПАТ «Дельта Банк» не отримало плати за користування кредитом, адже надання кредитних коштів у користування зі сплатою відсотків є одним з ключових видів діяльності банку, відповідно несплата за користування кредитними коштами є прямими збитками завданими банку, що стало причиною неплатоспроможності банку, отже, твердження суду першої інстанції про відсутність збитків завданих банку внаслідок невиконання умов кредитного договору є таким, що не відповідає дійсності та суперечить нормам матеріального права. Крім того, законодавством не передбачено такої підстави для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням із вартістю майна, переданого в іпотеку у рахунок забезпечення належного його виконання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п'ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «Дока», про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 вересня 2016 та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2016 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик