Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 647/390/16-ц

провадження № 61-33001 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року у складі судді Корсаненкової О. О. та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 13 липня 2017 року у складі колегії суддів: Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., Полікарпової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 10 лютого 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 1 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 36 процентів річних за користування грошовими коштами, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник зобов'язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 19 січня 2016 року у неї виникла заборгованість в розмірі 19 143,47 грн, з яких 1 963,74 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12 841,95 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 950,00 грн - пеня та комісія за користування кредитом, 1 387,78 грн - штрафи.

Посилаючись на наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з

ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 143,47 грн та судові витрати.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 23 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 23 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 23 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 045,97 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж за кредитним договором відповідачем здійснено 21 січня 2013 року, моментом виникнення заборгованості є 21 лютого 2013 року, з позовом до суду банк звернувся 21 лютого 2016 року, а тому позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду. Оскільки застосування штрафу і пені за порушення зобов'язання щодо погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом є подвійною цивільно-правовою відповідальністю відповідача, суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та зменшив суму штрафу відповідно.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 13 липня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено,рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 16 травня

2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з обгрунтованості висновку суду про відсутність підстав для застосування позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором здійснено 21 січня 2013 року, моментом виникнення заборгованості є 21 лютого 2013 року, позивач звернувся до суду з позовом 21 лютого 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

У серпні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, у якій заявник просила скасувати рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 16 травня

2017 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 13 липня

2017 року, в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій позовної давності, оскільки згідно банківської виписки по рахунку, останній платіж на карту було здійснено 13 грудня

2012 року, відлік перебігу позовної давності необхідно починати з 13 січня

2013 року. Банк звернувся до суду з позовом 21 лютого 2016 року, тобто з пропуском позовної давності. Зазначала, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом існування заборгованості, оскільки він не підписаний позивачем та не є первинним документом. Крім того, апеляційний суд в порушення норм процесуального права не повідомив належним чином відповідача про розгляд справи, не розглянув клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції та розглянув справу за відсутності відповідача і його представника.

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

01 червня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 10 лютого 2010 року

ОСОБА_1, підписанням анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, згідно умов якого отримала кредит у розмірі 1 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 36 процентів річних за користування грошовими коштами, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судами попередніх інстанцій установлено, що відповідач умови договору належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 19 січня 2016 року у неї виникла заборгованість у розмірі 19 143,47 грн, з яких 1 963,74 грн - заборгованість по тілу кредиту, 12 841,95 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 950,00 грн - пеня та комісія за користування кредитом, 1 387,78 грн - штрафи, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Доводи касаційної скарги про те, що наданий банком розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом наявності такої заборгованості у відповідача є неспроможними, оскільки під час розгляду справи відповідач не спростувала надані позивачем докази, не надала свого розрахунку, чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості, ніж зазначено позивачем.

Щодо доводів касаційної скарги про неправильне застосування судами позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття

257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно пункту 9.12. Умов та правил надання банківських послуг кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк. Водночас, із Правил користування платіжною картою убачається, що строк дії кредитного договору, кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки.

Як передбачено пунктом 3.1.1. Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 5.4. Правил користування платіжною картою встановлено, що погашення по кредиту процентів відбувається щомісячно за попередній місяць, а тіла кредиту в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Таким чином, умовами договору передбачено погашення відсотків за користування кредитом періодичними щомісячними платежами, а кредитного ліміту в повному обсязі не пізніше закінчення строку дії кредитної картки.

На виконання умов договору відповідачу 10 лютого 2010 року видано картку

№ 857506 з терміном дії до 10/13, а 09 вересня 2010 року картку

№ 670397 з терміном дії до 07/14, тобто позичальник повинен був погасити тіло кредиту в повному об'ємі не пізніше 31 липня 2014 року.

Останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 21 січня 2013 року, погашення чергового платежу за кредитним договором повинно було бути здійснено ним в лютому 2013 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом 21 лютого 2016 року, а тому правильними є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1 963, 74 грн.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, нарахованих за період до 21 лютого 2013 року, суди попередніх інстанцій не урахували, що договором передбачено погашення відсотків за користування кредитом періодичними щомісячними платежами.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верхового Суду України, викладеному у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

З огляду на наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустило строк позовної давності в частині звернення до суду з вимогами про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих за період до 21 лютого 2013 року, що з урахуванням заяви відповідача про її застосування та відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, нарахованих до 21 лютого 2013 року.

Крім того, після спливу строку дії договору, що відповідає строку дії кредитної картки, припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318 цс 18, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування - 31 липня 2014 року, а тому починаючи із зазначеної дати ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав права нараховувати проценти за користування кредитом, а відтак позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих за період з 31 липня 2014 року по 19 січня 2016 року, не підлягають задоволенню у зв'язку з їх необгрунтованістю.

З урахуванням наведеного, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню проценти за користування кредитом, нараховані лише за період з 21 лютого 2013 року по 31 липня 2014 року у розмірі 1 514,10 грн.

Згідно пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5 процентів від суми позову.

Ураховуючи зменшення розміру заборгованості по процентам за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача, з відповідача на користь банку підлягає стягненню штраф в розмірі 500 грн та штраф у розмірі 173,69 грн

(5 процентів від розміру заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом, що складає 3 477,84 грн (1 963, 74 грн. +1 514,10 грн)).

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема посилання на те, що суд не розглянув клопотання представника відповідача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції спростовуються матеріалами справи, у яких відсутнє звернення представника відповідача з відповідним клопотанням.

Безпідставними є також твердження заявника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо розгляду справи за відсутності відповідача та її представника, оскільки ОСОБА_1 та її представник про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог статей 74, 76 ЦПК України 2004 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням та телефонограмою.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року, залишеним без змін рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 13 липня 2017 року, помилково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих за період до 21 лютого

2013 року та після 31 липня 2014 року, а також стягнення з ОСОБА_1 штрафів на загальну суму 1 240,28 грн, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність скасування зазначених судових рішень у цій частині, а відтак і в частині стягнення загальної суми заборгованості за кредитним договором, з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення зазначених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» частково, а саме: про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 151,53 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 1 963,74 грн, заборгованість по процентам 1 514,10 грн та штраф - 673,69 грн.

Касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, а тому рішення судів в цій частині у касаційному порядку не переглядаються.

За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Сплачений у зв'язку з розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (4 151,53 грн складає 21,69 процентів від заявлених позовних вимог), а тому відповідач ОСОБА_1 має відшкодувати позивачу за подання позовної заяви 298,89 грн (1 378,00 грн * 21,69 / 100), а позивач повернути відповідачу ОСОБА_1 78,31 процентів суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарг, що становить

2 481,95 грн ((1 515,80 грн * 78,31 / 100) + (1 653,60 грн * 78,31 / 100)).

Ураховуючи наведене, з ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 2 183,06 грн на відшкодування судових витрат.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 415, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 16 травня

2017 року, залишене без змін рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 13 липня 2017 року, скасувати в частині вирішених позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема по процентам за користування кредитом, нарахованих до

21 лютого 2013 року та після 31 липня 2014 року, та в частині стягнення штрафу, і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 10 лютого 2010 року у розмірі 4 151,53 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 1 963,74 грн, заборгованість по процентам - 1 514,10 грн та штрафів - 673,69 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2 183,06 грн на відшкодування судових витрат.

В іншій частині рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від

13 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О. В. Ступак

Г. І. Усик