Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 359/10778/15-ц

провадження № 61-14431св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року у складі суддів: Волохова Л. А., Матвієнка Ю. О., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору.

Позовна заява мотивована тим, що 20 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір № 014/6435/74/66128, предметом якого було надання банком грошових коштів у розмірі 65 000,00 доларів США. Позичальник припинив належним чином виконувати свої грошові зобов'язання, а саме: здійснювати щомісячні обов'язкові платежі відповідно до графіка погашення, через що у нього утворилась заборгованість.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило стягнути з відповідача на свою користь 66 039,17 доларів США, що за курсом НБУ станом

на 15 червня 2015 року еквівалентно 1 390 707,59 грн заборгованості за кредитним договором, яка складається із: заборгованості за кредитом - 56 819,86 доларів США, що еквівалентно 1 196 559,72 грн, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 365,29 доларів США, що еквівалентно 7 692,58 грн, заборгованість за відсотками - 5 133,25 доларів США, що еквівалентно 108 100,23 грн, у тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 4 627,18 доларів США, що еквівалентно 97 442,99 грн, розрахована пеня - 4 086,06 доларів США, що еквівалентно

86 047,64 грн.

ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, у якому просив визнати недійсним кредитний договір від 20 грудня 2007 року № 014/6435/74/66128; визнати недійсним договір іпотеки від 21 грудня 2007 року № 014/6435/74/66128; зняти заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна, що зареєстроване в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 10755, та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно як об'єкт обтяження: квартиру АДРЕСА_1,

м. Бориспіль Київської області; виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою квартири АДРЕСА_2 та постановити окрему ухвалу, направивши її до правоохоронних органів, для вжиття заходів щодо наявних ознак кримінального правопорушення в діях посадових осіб ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», передбачених статтями 190, 191, 192 КК України.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 червня

2016 року у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним кредитний договір від 20 грудня 2007 року № 014/6435/74/66128. Визнано недійсним договір іпотеки від 21 грудня 2007 року № 014/6435/74/66128. Знято заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна, що зареєстроване в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 10755, та виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно як об'єкт обтяження: квартиру АДРЕСА_3. Виключено з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою квартири АДРЕСА_3. В іншій частині позову - відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у первісному позові ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та частково задовольняючи зустрічний позов, виходив з того, що у позивача немає оригіналів первинних бухгалтерських документів, оскільки вони були знищені відповідно до акта від 18 квітня 2013 року № 49 та згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину кредитного договору № 014/6435/74/66128 суперечить актам цивільного законодавства, а саме Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю».

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки оригінали первинних бухгалтерських документів були знищені позивачем, то суд позбавлений можливості встановити та розрахувати заборгованість відповідача за первісним позовом, тому позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не підлягають задоволенню, а отже, відсутні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 щодо визнання недійсності правочину.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції, відповідно до статті 8 ЦПК України 2004 року правильно встановлено, що банком вчинено оспорюваний правочин без наявної генеральної або індивідуальної ліцензії, при цьому банк навмисно ввів в оману споживача щодо вказаної обставини, яке має істотне значення, проте апеляційний суд у своєму рішенні помилково вказував, що для видачі валютного кредиту банку не потрібна генеральна або індивідуальна ліцензія, а достатньо банківської ліцензії з письмовим дозволом, при цьому керувався постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5, хоча мав би керуватися чинним Декретом Кабінету Міністрів України № 15-93, що вимагає від банку наявність генеральної або індивідуальної ліцензії.

У травні 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні їх позову та ухвалити нове рішення про його задоволення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оригінал заяви на видачу готівки було знищено відповідно до пункту 303 постанови правління Національного банку України (далі - НБУ), якою затверджено Перелік документів, що утворюються в діяльності НБУ та банків України із зазначенням строків зберігання від 08 грудня 2004 року № 601, що підтверджується актом № 2538К Про виділення до знищення документів, що не підлягають зберіганню (касові документи підлягають знищенню після спливу 5 років від дати здійснення відповідної операції), тому фактичні обставини справи не відповідають висновкам апеляційного суду щодо ухилення банку від надання оригіналів заяви на видачу готівки, оскільки банком було повідомлено про неможливість надання запитуваного документа у зв'язку із його знищенням. Крім того, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику, таким чином, подальші та узгоджені дії позивача щодо укладення додаткової угоди, спрямованої на врегулювання кредитної заборгованості та на часткове виконання умов кредитного договору, внесення коштів у валюті кредиту свідчить про визнання факту отримання кредитних коштів та наявності відповідних зобов'язань за кредитним договором.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року та від 14 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 11 вересня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

У червні 2017 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення на касаційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та задовольнити його касаційну скаргу і залишити без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не спростовує висновків суду першої інстанції, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким суд надав належну оцінку.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення, а касаційна скарга ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір № 014/6435/74/66128, за умовами якого банк надав грошові кошти у розмірі 65 000,00 доларів США зі сплатою 12,25 % відсотків річних терміном по 20 грудня 2027 року на споживчі цілі, а саме придбання трикімнатної квартири загальною площею 67,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_4

у м. Борисполі Київської області.

З метою забезпечення виконання зобов'язань 21 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем укладений договір іпотеки № 014/6435/74/66128, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Хміль Т. М., за яким передано в іпотеку банку трикімнатну квартиру загальною площею 67,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_5. Додатковою угодою від 20 грудня 2007 року б/н внесено доповнення до пункту 4.4 кредитного договору від 20 грудня 2007 року

№ 014/6435/74/66128 про те, що розмір процентної ставки змінюється у випадку припинення трудових відносин між відповідачем та позивачем шляхом підвищення до рівня ставки діючої за відповідною програмою кредитування. Додатковою угодою від 28 березня 2008 року № 2 встановлено процентну ставку 13 % річних та встановлено новий розмір щомісячного платежу в розмірі 761,16 доларів США.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Факт укладення кредитного та іпотечного договору відповідач ОСОБА_4 не заперечує.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, зокрема щодо грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповідно до вимог статті 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Аналогічне положення міститься у статті 2 ЦПК України, згідно з частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року (нині - стаття 5 ЦПК України).

З огляду на вищевикладене, висновки судів першої й апеляційної інстанцій про відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором є передчасними, оскільки відповідач не заперечує факт укладення кредитного та іпотечного договорів, що також підтверджується його зустрічними позовними вимогами про визнання недійсним кредитного договору. Крім того, матеріали справи містять виписки з банківського рахунку, з яких вбачається, що ОСОБА_4 користувався кредитними коштами та здійснював оплату кредиту.

Без з'ясування вказаних обставин і встановлення фактичних обставин справи, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач на їх обґрунтування, висновки судів про відмову у задоволенні вищевказаного позову не можна вважати обґрунтованими і вважати, що у цій справі виконано завдання цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ з метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову є незаконним та необґрунтованим, не заслуговують на увагу, оскільки судами встановлені фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи та за відсутності правових підстав для визнання оспарюваних договорів недійсними, судами правомірно відмовлено у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання

про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення, а касаційна скарга ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій в частині первісного позову - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 червня

2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року скасувати в частині відмову у задоволенні первісного позову, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик