21.09.2018 Єдиний унікальний № 371/1548/17
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2 /371/185/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2018 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Федорчук А.Г.,

за участі позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат,

В С Т А Н О В И В :

До Миронівського районного суду Київської області 28 листопада 2018 року із вказаним позовом звернулася позивач ОСОБА_1 та просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 1/2 витрат, а саме 4552 грн. від 9103,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Іванківського районного суду Київської області від 09 листопада 2011 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 гривень щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 жовтня 2011 року до повноліття дитини. ОСОБА_3 сума аліментів ніяким чином не покриває витрати по утриманню дитини. Щомісяця витрати на утримання доньки ОСОБА_4 складають з урахуванням харчування, гуртка танців, оплату на курси англійської мови в сумі 2500 гривень, крім того донька часто хворіє, має хронічні захворювання які лікуються в дитячій лікарні «ОХМАТДИТ».

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що він брав участь у додаткових витратах на дитину, кожного місяця він виплачував аліменти в більшій сумі ніж визначено за рішенням суду, що підтверджується запереченням з додатками до нього.

Заслухавши сторони, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовна вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого виконкомом Термахівської сільської ради Іванківського району Київської області 09 лютого 2010 року, позивач та відповідач мають спільну малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

15 листопада 2011 року Іванківським районним судом Київської області видано виконавчий лист по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, згідно якого із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 гривень щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 26 жовтня 2011 року до повноліття дитини (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідача витрат на дитину в розмірі 4 552 гривні, позивач обґрунтовувала цей розмір тим, що це половина від її витрат, які вона зробила на утримання спільної з відповідачем доньки в 2017 році, свідченням чого є платіжні документи (а.с. 14-15).

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Тобто, обов'язок по утриманню дитини покладено як на батька так і на матір. При цьому не встановлено, що в більшому розмірі повинен утримувати дитину той з батьків, який має більший розмір доходів, чи проживає окремо від дитини. Законодавством фактично встановлено рівні обов'язки, а отже як відповідач так і позивач повинні фінансово утримувати свою дитину в рівних частинах.

Як визнано сторонами під час судового засідання, відповідач сплачував аліменти на утримання їх спільної доньки за рішенням суду в повному розмірі, та не має заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті заяви, поясненнях учасників справи, їх представників.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Із доданих відповідачем до відзиву платіжних документів, які не спростовувалися позивачем, вбачається, що відповідач в червні 2017 року придбав дочці канцтовари, рюкзак та сарафан на загальну суму 1 320 гривень (а.с. 42), тобто брав участь в додаткових витратах, окрім аліментів.

Із матеріалів справи також вбачається, що за пять місяців 2017 року відповідач перевів позивачу грошові кошти в розмірі 9 800 гривень (а.с.43-54), в той час як за рішенням суду про стягнення аліментів за пять місяців він повинен був сплатити позивачу аліменти у розмірі 3000 гривень.

Тобто, відповідач лише за пять місяців 2017 року взяв участь в додаткових, витратах на утримання спільної із позивачем доньки в розмірі 8 120 гривень (9800-3000=6800+1320=8120).

Крім того, як визнано у судовому засіданні сторонами, відповідач протягом 2018 року сплачував позивачу аліменти не в розмірі 600 гривень, як це зазначено в рішенні суду про стягнення аліментів, а в розмірі 1000 гривень щомісячно.

Тобто, відповідач за вісім місяців 2018 року брав участь в додаткових, витратах на утримання спільної із позивачем доньки в розмірі 3200 гривень (400*8=3200).

Таким чином із наведених обставин вбачається, що відповідач у 2017 році виконав свій обовязок по участі в додаткових витратах позивача на утримання їх спільної неповнолітньої дитини, доведений розмір яких не перевищує 8 120 гривень, надміру сплачених відповідачем позивачу в 2017 році.

При прийнятті рішення, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що вона у звязку із навчанням доньки англійської мови, відвідуванням гуртка танців та харчуванням витрачає 2500 гривень на місяць, у звязку із не доведенням належними доказами цих витрат (не надано договори та платіжні документи).

На підставі ст. ст. 141, 180, 185 СК України, керуючись ст. ст. 17, 76-83, 89, 120-121, 209, 210, 223, 247, 258, 259, 2263-265, 268, 272, 273, 354 Цивільного процесуального Кодексу України , суд,-

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 4552 гривні відмовити.

2.Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_5

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук