Дата документу 18.12.2018 Справа № 330/2047/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У. № 330/2047/15 Головуючий у І-й інстанції: Гусарова В.В.
Провадження № 22-ц/807/505/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року у справі за позовом Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» про визнання недійсним договору поруки, позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки, позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит», ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6 про визнання договору поруки припиненими та визнання поруки такою, що припинена,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28.09.2012 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_4 укладено договір № VІР-2747 про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками.

Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Позичальником не виконуються умови кредитного договору, заборгованість за кредитним договором не повертається, у зв'язку з чим станом на 01.08.2015 року загальна заборгованість позичальника перед банком становить 944 492,65 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 580 653,03 грн.; заборгованість за процентами 46285,71 грн.; 3% річних від простроченої суми кредиту - 29 042,61 грн.; індекс інфляції за час прострочки по кредиту - 288 511,30 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком, позичальником та ОСОБА_3 28.09.2012 року було укладено договір поруки №04-11720/1-4 відповідно до якого відповідач зобов'язався перед банком солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за кредитним договором з усіма змінами та доповненнями до цього договору як укладеними, так і тими, що будуть укладені у майбутньому.

На підставі зазначеного просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Національний Кредит» заборгованість в розмірі 944 492,65 грн. та судові витрати.

В червні 2016 року третя особа, що заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_6 звернулась із позовом до ПАТ «Банк Національний кредит», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки.

Зазначила, що про факт укладання та наявність оспорюваного договору поруки дізналась лише у травні 2016 року, вважає, що договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства України, у зв'язку з чим він підлягає визнанню недійсним.

31 грудня 1991 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб.

Виходячи з розміру грошових коштів, за повернення яких поручився ОСОБА_3, договір поруки не являється дрібним побутовим, та таким, що визначений у ст. 31 ЦК України, правочином. Вона як дружина ОСОБА_3, письмової та/або усної згоди на укладення оспорюваного договору поруки не надавала, що свідчить про відсутність вільного, такого що відповідало би внутрішній волі, волевиявлення щодо укладення оспорюваного договору поруки.

Просила визнати договір поруки №04-11720/1-4 від 28.09.2012 року недійсним з моменту укладання та відмовити у первісному позові.

В червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «Банк Національний кредит» про визнання недійсним договору поруки.

Зазначив, що вищевказаний договір поруки не містить всіх істотних умов, передбачених ЦК України.

Крім того, в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала справа № 752/13567/15-ц за позовом Банку до позичальника про стягнення заборгованості за Кредитним Договором. Позичальник, у вказаному проваджені, заперечував факт укладання ним з банком договору про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками, в забезпечення якого був укладений оспорюваний договір поруки.

На підставі зазначеного просив визнати договір поруки №04-11720/1-4 від 28.09.2012 року недійсним.

В липні 2017 року третя особа, що заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк Національний кредит», ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6 про визнання договору поруки припиненими та визнання поруки такою, що припинена.

Зазначив, що 31.10.2012 року він допустив порушення строку погашення чергового платежу по основному зобов'язанню.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до виконання у повному обсязі зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, за умовами договором сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою стаття 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Вважає, що банк був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з 31.10.2012 року, а тому зобов'язання ОСОБА_3 як Поручителя за договором поруки припинилися за спливом вказаного строку.

Просив визнати договір поруки №04-11720/1-4 від 28.09.2012 року припиненим та визнати поруки такою, що припинена.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року позов Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Національний кредит» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 користь ПАТ «Банк Національний Кредит» заборгованість на суму 452160, 75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Національний кредит» сплачений судовий збір в сумі 6786,20 грн.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 до ПАТ «Банк Національний кредит» про визнання недійсним договору поруки відмовлено.

У зустрічній позовній заяві третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_6 до ПАТ «Банк Національний кредит», ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним відмовлено.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 до ПАТ «Банк національний кредит», ОСОБА_3, третя особа із самостійними вимогами: ОСОБА_6, про визнання договору поруки припиненими та визнання поруки такою, що припинена, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі в представника ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні первісного позову.

Також не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині часткового задоволення первісного позову та відмови в задоволенні його позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити його позов.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що 28.09.2012 року між публічним акціонерним товариством «Банк Національний Кредит» (далі - Банк та/або Кредитор) та ОСОБА_4 (далі - Позичальник та/або Відповідач) укладено Договір №УІР-2747 про відкриття карткового рахунку та виконання розраху

Згідно п.1.1. - 1.6. Кредитного договору, Банк відкриває Позичальнику картковий рахунок в національній валюті, надає йому у користування платіжну картку та виконує операції за розрахунками з Карткою згідно з умовами цього Договору і Порядку здійснення розрахунків за допомогою пластикових платіжних карток Банк надає Позичальнику право скористатись овердрафтом у вигляді кредитної лінії без встановлення строку погашення траншами по картковому рахунку. Сторони домовились, що овердрафт становить 100000, 00 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 28.09.2013 року та сплатою процентів в розмірі - 36,00 % річних.

Згідно із Договором про внесення змін № 1 від 22.07.2014 року внесено зміни до п.1.4., 1.6. Кредитного договору та Сторони домовились, що овердрафт становить до 23.07.2014 року - 340000,00 грн., відповідно до Договору про внесення змін від 29.05.2014 року внесено зміни до п.1.4., 1.6. Кредитного договору та Сторони домовились, що овердрафт становить до 28.05.2015 року - 380 000,00 грн. та відповідно до Договору про внесення змін від 26.12.2014 року внесено зміни до п.1.4., 1.5., 1.6. Кредитного договору та Сторони домовились, що овердрафт становить до 25.12.2015 року - 480000,00 грн. та сплатою процентів в розмірі - 30,00 % річних.

Банком виконано свої зобов'язання за Кредитним договором - надано Позичальнику пластикову картку та видано кредит, що підтверджується виписками з рахунку Позичальника. Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Позичальником не виконуються умови Кредитного договору - не повертається заборгованість за Кредитним договором. станом на 01.08.2015 року загальна заборгованість Позичальника перед Банком становить 944 492,65 грн. (дев'ятсот сорок чотири тисячі чотириста дев'яносто дві гривні 65 копійок), з яких:

Заборгованість за кредитом становить - 580 653,03 грн. (п'ятсот вісімдесят тисяч шістсот п'ятдесят три гривні 03 копійки);

Заборгованість за процентами становить - 46285,71 грн. (сорок шість тисяч двісті вісімдесят п'ять гривень 71 копійка);

3% річних від простроченої суми кредиту - 29 042,61 грн. (двадцять дев'ять тисяч сорок дві гривні 61 копійка);

Індекс інфляції за час прострочки по кредиту - 288 511,30 грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч п'ятсот одинадцять гривень 30 копійок). ( а.с. 5-38 том 1)

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між Банком, Позичальником та ОСОБА_3 28.09.2012 року було укладено Договір поруки №04-11720/1-4, відповідно до якого Відповідач зобов'язався перед Банком солідарно відповідати за виконання Позичальником у повному обсязі зобов'язань за Кредитним договором (з усіма змінами та доповненнями до цього договору як укладеними, так і тими, що будуть укладені у майбутньому), а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках передбачених Кредитним договором.

Відповідно до п.3.1.2. Договору поруки, Відповідач зобов'язаний у разі невиконання Позичальником забезпеченого порукою зобов'язання, відповідати перед Банком разом із Позичальником як солідарні боржники всім свої майном на яке, згідно з чинним законодавством може бути звернено стягнення. ( а.с. 13-15 том 1, а.с.57-59 том 4)

Судом першої інстанції було враховано, що позивач правомірно звернуся до суду як уповноважена особа.

Так, за постановою правління Національного банку України № 563 від 28 серпня 2015 р. відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Банк національний кредит» ( а.с.40 том 1)

Відповідно до наказу № 245 від 28.08.2015 р. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_8 ( що звернувся до суду з позовною заявою) призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації на строк до 30 серпня 2016 р., а за рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1554 від 18.08.2016 р. р. вказані повноваження подовжені на строк 31.08.2018 р.. ( а.с.41,225 том1 .).

Враховуючи надані позивачем докази, які свідчать про порушення умов договору позичальником, суд першої інстанції правомірно вирішив про стягнення з відповідача грошової суми на погашення боргу як з поручителя за кредитним договором.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно стягнув з нього грошову суму як з поручителя, при цьому вимоги є тотожними вимогам банку до ОСОБА_4 як позичальника, є безпідставними.

Адже за ст.543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Тож пред'явлення позову як до боржника так і до поручителя, в тому числі окремо один від одного є правом кредитора.

За ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вже зазначалося, за ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, а відтак кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Тож доводи апеляційної скарги відповідача щодо подвійного стягнення не є переконливими, а судове рішення в цій частині відповідає закону.

У зустрічному позові ОСОБА_3 зазначав, що договір поруки є недійсним, тому що у ньому не було такої істотної умови як строк його дії, так як в самому договорі було зазначено: у п. 6.1 :«Цей Договір набирає чинності з моменту його укладення уповноваженими представниками Сторін та діє до виконання у повному обсязі зобов'язань за Договором № УІР-2747 від 28 вересня 2012 року і цим Договором».

Зазначеним доводам суд першої інстанції також надав належну оцінку, зокрема, з посиланням на ч. 4 ст. 559 ЦК, за якою порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відтак закон допускає укладення договору поруки без визначення строку його дії, зазначення при укладанні договору поруки про дію договору поруки до повного виконання основного зобов'язання не суперечить закону та не тягне недійсність договору.

В апеляційній скарзі третя особа з самостійними позовними вимогами, ОСОБА_4 зазначає, що договір поруки є припиненим, тому що він як позичальник вже 31.10.20112 року допустив порушення своїх обов'язків за кредитним договором, а відтак кредитор пропустив шестимісячний строк звернення до суду з вимогами до поручителя.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні зустрічного позову, виходячи з того, що оспорюючи договір поруки, третя особа фактично діє в інтересах поручителя, який не заявляє таких вимог, взагалі оспорюючи договір поруки.

За ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином особа, яка звертається до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспореного права або інтересу повинна заявити позовні вимоги, які відповідають змісту порушеного права, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням. При цьому, такі позовні вимоги повинні бути пред'явлені до тієї особи, рішення, дії чи бездіяльність якої призвела до порушення права, оскільки лише у такому випадку обраний спосіб захисту права вважатиметься ефективним.

Посилання у апеляційній скарзі на те. що у разі задоволення позову до ОСОБА_3, останній, сплативши грошові суми за договором поруки, матиме право на отримання оплати своїх послуг перед ОСОБА_4 є припущенням, ОСОБА_4 сам зазначає про те,що він обізнаний про існування поруки з дня укладення та є стороною цього договору, але не оспорював його.

Разом з тим, дослужуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , судова колегія враховує, що посилання на припинення договору поруки є безпідставним з огляду на те, що за умовами договору поруки, ОСОБА_3 зобов'язався перед Банком солідарно відповідати за виконання Позичальником у повному обсязі зобов'язань за Кредитним договором (з усіма змінами та доповненнями до цього договору як укладеними, так і тими, що будуть укладені у майбутньому), а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках передбачених Кредитним договором.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Припинення поруки у відповідності до зазначених норм не може бути застосоване з огляду на те, що між банком та боржником був укладений договір про відкриття карткового рахунку з обумовленням того, що банк надає Клієнту право скористатись овердрафтом у вигляді кредитної лінії без встановлення строку погашення траншу по картковому рахунку.

Відтак виникнення поточної заборгованості, на яку послався позичальник (третя особа ОСОБА_4), не може вважатися початковим моментом, з якого обліковується шестимісячний строк на пред'явлення вимоги до поручителя.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Доводи апеляційних скарг та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2018 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков