Справа № 461/2526/18 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/1782/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11 квітня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю.А. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника, ОСОБА_2, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов'язань, покладених на нього згідно виконавчого листа №2-1114/11, виданого 06.01.2011 року Галицьким районним судом м Львова.

В обґрунтування подання покликалася на те, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. перебуває виконавче провадження ВП №55524525 з примусового виконання виконавчого листа №2-1114/11, виданого 06.01.2011 року Галицьким районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_2 в користь ПАТ "ВіЕс Банк" 45487,45 доларів США заборгованості, що по курсу НБ України станом на день ухвалення рішення становить 362416,71 грн. 15.01.2018 року виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу боржника. 15.01.2018 року виконавцем, одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 Приватний виконавець зазначає, що за результатами перевірки майнового стану боржника, встановлено, що за боржником не зареєстровано транспортних засобів, у тому числі великотоннажних та інших транспортних засобів, за останнім не зареєстровано нерухомого майна та земельних ділянок, інформація стосовно отримання боржником пенсії відсутня, а останнє місце роботи боржника - ТзОВ "Вимпелком Глобал Сервісиз Україна". Вказує, що боржник на виклик виконавця для надання пояснень не з'являється, з наведених підстав просить подання задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни (в подальшому - «приватний виконавець») про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 та тимчасово обмежено останнього у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов'язань, покладених на нього згідно виконавчого листа №2-1114/11, виданого 06.01.2011 року Галицьким районним судом м Львова.

Ухвалу оскаржив боржник ОСОБА_2, просить ухвалу суду скасувати та відмовити приватному виконавцю у задоволенні подання, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права. Вважає, що у матеріалах справи відсутні докази, які можна було б визнати належними та допустимими, щоб б свідчили про ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду. Зазначає, що на виконання вищезгаданого виконавчого листа №2-1114/11, виданого 06.01.2011 року Галицьким районним судом м Львова, проводяться щомісячні стягнення у розмірі 20 % від заробітної плати, що стверджується документами, які долучені до апеляційної скарги, що спростовує висновки суду першої інстанції про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 33 Конституції України передбачає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України» від 21.01.1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в»їзд в Україну, порядок оформлення документів для закордонних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв»язання спорів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежене у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов»язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов»язань.

Згідно зі ст. 441 ЦПК України, в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, встановленими цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного виконавця або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 чинного Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязання за рішенням або погашенням заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Задовольняючи подання приватного виконавця виконавчого органу Львівської області Шелінської Ю.А. та тимчасово обмежуючи ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з наявності у ОСОБА_2 заборгованості, тривалим невиконанням ним рішення суду про стягнення заборгованості. Боржник, будучи обізнаним про існуючу заборгованість, не з»являється на виклики приватного виконавця, не сприяє та не вживає заходів для виконання рішення суду, а саме, відчуження належного йому на праві власності майна та відрахування певної частини доходу з метою сплати боргу. Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку про умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов»язання за рішенням суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. мотивоване тим, що не дивлячись на те, що приватним виконавцем вжито передбачених законодавством заходів примусового виконання рішень, боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням Галицького районного суду м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс банк» 45487.45 дол. США, що по курсу НБУ становило 362416.71 грн., не з»являється на виклики приватного виконавця для надання пояснень, не вчиняє жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, заборгованість ним не погашена, а відтак наявність у ОСОБА_2 невиконаного зобов»язання, покладеного на нього згідно виконавчого листа №2-1114/11, виданого 06.01.2011 року Галицьким районним судом м. Львова, на думку приватного виконавця, є підставою для його обмеження у праві виїзду за межі України до сплати ним заборгованості.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб»єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов»язання, а не доведення наявності невиконаного зобов»язання. Саме на приватного виконавця покладається тягар доказування ухилення боржника від виконання зобов»язання.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням, повинен відбутися і бути наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Ухилення від виконання зобов»язань, покладених судовим рішенням, означає з об»єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов»язків, у зв»язку з чим здійснюється примусове виконання.

У зв»язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов»язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов»язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення виконавця про майно, що перебуває у заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Тому право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеженнч у праві виїзду за межі України виникає у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов»язань.

Матеріалами справи підтверджується, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А., з метою виконання рішення суду, в межах відкритого нею 15.01.2018 року виконавчого провадження, зроблено запити в реєструючі органи з метою з»ясування належності боржнику на праві власності нерухомого майна та транспортних засобів, в банківські установи для з»ясування наявності відкритих на ім»я боржника рахунків, з метою отримання інформації щодо працевлаштування боржника та отримання ним доходів, інформації щодо перетину ним кордону.

З отриманих на запити приватного виконавця відповідей стало відомо, що за боржником транспортні засоби та об»єкти нерухомого майна не зареєстровані, про відсутність у боржника відкритих рахунків у банківських установах.

З матеріалів справи вбачається, що приватний виконавець, встановивши, що ОСОБА_2 працевлаштований, 19.02.2108 року виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату та скерував таку за місцем праці боржника - ТзОВ «Вимпелком Глобал Сервісиз Україна».

Матеріалами справи підтверджується, що за період з березня до червня 2018 року «Вимпелком Глобал Сервісиз Україна» із заробітної плати ОСОБА_2 утримано на погашення заборгованості 67723.31 грн., а з липня 2018 року до листопада 2018 року (включно) із заробітної плати ОСОБА_2 в ПрАТ «Київстар» утримано 53038.72 грн., що в загальному становить 120762.03 грн.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь - яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров»я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь - яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об»єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку,здоров»я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеному у цьому Пакті.

Отже, зі змісту вищезазначених норм вбачається, що обов»язковою підставою для задоволення судом подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є навмисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього судовим рішенням, в інтересах національної чи громадської безпеки, з метою захисту прав і свобод інших громадян.

На підставі визначених у ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов»язків боржника можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов»язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь - які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов»язку у виконавчому провадженні, і коли виконати цей обов»язок не заважають будь - які незалежні від нього об»єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В поданні про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України приватний виконавець Шелінська Ю.А., як на підставу для задоволення подання, посилався на ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх зобов»язань.

Проте всупереч вимогам процесуального закону, приватним виконавцем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов»язань, покладених на нього судовим рішенням.

Звернувшись з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про ухилення ОСОБА_2 від виконання покладеного на нього рішенням суду зобов»язання.

На думку колегії суддів матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов»язань, умисного невиконання ним рішення суду.

З врахуванням вищенаведеного, на думку колегії суддів у задоволенні клопотання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України слід відмовити за недоведеністю саме ухилення боржника від виконання зобов»язань, оскільки мотиви задоволення подання, зазначені в оскаржуваній ухвалі, не є доказом такого ухилення.

Оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконаних зобов»язань, а за ухилення від їх виконання, посилання приватного виконавця, як на підставу для задоволення подання, на наявність у ОСОБА_2 невиконаного зобов»язання, покладеного на нього згідно виконавчого листа №2-1114/11, виданого 06.01.2011 року Галицьким районним судом м.Львова, за відсутності доказів ухилення від виконання зобов»язання за рішенням суду, не може бути підставою для задоволення подання.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування тимчасового обмеження до ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

З наведених вище підстав оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з»ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11 квітня 2018 року- скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.12.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.