Дата документу 18.12.2018 Справа № 311/840/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У. № 311/840/17 Головуючий у І-й інстанції: Сидоренко Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/584/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар Семенчук О.В.

розглянувши апеляційні скарги Національної поліції України та Прокуратури Запорізької області в особі заступника прокурора Запорізької області Вознюка Юрія Миколайовича на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 01 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Запорізької області, Національної поліції України, Ліквідаційної комісії ГУМВС України, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, який в подальшому неодноразово уточнював, за останньою редакцією від 05.12.2017 року (а.с.128-130), до Державної казначейської служби України, Прокуратури Запорізької області, Національної поліції України, Ліквідаційної комісії ГУМВС України, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_3 зазначає, що 20 грудня 2012 року прокурором Запорізької прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері, йому було повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України. Під час досудового слідства він був неодноразово допитаний в якості підозрюваного, ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 грудня 2012 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання. Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2013 року його було визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України та виправдано. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2014 року виправдувальний вирок Василівського районного суду Запорізької області від 23.12.2013 року було залишено без змін, а апеляцію прокурора - без задоволення. В касаційному порядку кримінальна справа не переглядалась. Виправдувальний вирок Василівського районного суду Запорізької області від 23.12.2013 року у кримінальній справі № 1 кп/311/151/2013, набрав чинності 27 березня 2014 року, обвинувачення було знято та він повністю виправданий.

Внаслідок незаконного притягнення його, ОСОБА_3, до кримінальної відповідальності та обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання він зазнав моральних страждань у зв'язку з явно несправедливим і упередженим проведенням досудового слідства, з явною і очевидною фальсифікацією матеріалів кримінальної справи. Також, як зазначає позивач, він зазнав сильних душевних хвилювань у зв'язку із застосуванням тиску з боку слідчого, направленого на визнання ним вини та в подальшому спрощеного судового розгляду справи. Він втратив віру у спроможність прокуратури здійснювати контроль та нагляд за додержанням органом досудового слідства вимог кримінально-процесуального законодавства під час розслідування кримінальної справи. Внаслідок звинувачення у вчиненні злочинів постраждала його репутація почесного правослухняного громадянина: він втратив становище в суспільстві, були порушені його нормальні життєві зв'язки; в результаті незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності значно погіршився стан його психічного здоров'я: перебуваючи у пригніченому стані, викликаному незаконними діями щодо нього, він зазнавав сильних душевних страждань і у зв'язку з цим постійно перебував в хворобливому фізичному та емоційному стані був пригнічений, сумний, дратівливий. Внаслідок застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання він був позбавлений можливості вільно пересуватися і виїздити з місця проживання, реалізовувати звичні привички та бажання: не міг поїхати оздоровитися до санаторію, влітку не міг повезти свою дружину та малолітню доньку на море, а на зимові канікули - до Карпат. Протягом тривалого часу він не міг відвідувати друзів та родичі, оскільки був вимушений постійно з'являлися за викликами слідчого та суду, був змушений звертатися за правовою допомогою до адвокатів, що вимагало від нього не лише значних витрат, а й додаткових зусиль (поїздок, надання пояснень, збирання додаткових доказів, тощо).

Повне виправдання свідчить про незаконність притягнення його, ОСОБА_3, до кримінальної відповідальності та незаконність обмеження його в конституційному праві щодо свободи пересування. У зв'язку з чим, розмір завданої йому моральної шкоди оцінює у 100 000 грн., а тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів з даним позовом, в якому просить: стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 гривень, а також стягнути на його користь витрати на правову допомогу адвоката ОСОБА_4 під час розгляду кримінального провадження в розмірі 11053,80 грн.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 01 червня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з казначейського рахунку, призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання - 56925 (п'ятдесят шість тисяч дев'ятсот двадцять п'ять) гривень 90 копійок.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з казначейського рахунку, призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу захисника в розмірі - 11053 (одинадцять тисяч п'ятдесят три) гривні 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Судові витрати зі сплати судового збору - віднесено за рахунок держави.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Національна поліція України подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та закрити провадження у цій справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України або ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду Прокуратура Запорізької області в особі заступника прокурора Запорізької області Вознюка Ю.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з казначейського рахунку, призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання - 56925 (п'ятдесят шість тисяч дев'ятсот двадцять п'ять) гривень 90 копійок, постановивши у цій частині нове, яким стягнути на користь ОСОБА_3 24412,9 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання.

Скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з казначейського рахунку, призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу захисника в розмірі - 11053,20 грн., та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що за матеріалами кримінального провадження №1-кп/311151/2013, 06 грудня 2012 року до ЄРДР було внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та слідчим відділом ЛВ на станції Мелітополь Управління МВС України на Придніпровській залізниці 06.12.2012 року було розпочато кримінальне провадження № 0000011, що підтверджується Витягом з ЄРДР від 06.12.2012 року, обвинувальним актом, складеним старшим прокурором з наглядом за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_5 від 20.05.2013 року, ухвалами слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, копії яких є в матеріалах кримінального провадження №1-кп/311151/2013.

25.12.2012 року ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області підозрюваному ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання з покладенням на ОСОБА_3, обов'язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком на два місяці, зокрема: - прибувати по першому виклику до службової особи на визначений нею час; - не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований і проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; - докласти зусиль до пошуку роботи. Контроль за виконанням запобіжного заходу покладено на слідчого СВ ЛВ на ст.Мелітополь ОСОБА_6 (т.4 а.с.41),

23.12.2013 року вироком Василівського районного суду Запорізької області ОСОБА_3 визнано невинуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України та виправдано у зв"язку з відсутністю в його діях складу злочину, та копія якого міститься в матеріалах цивільної справи (а.с. 5-12).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.03.2014 року, вирок Василівського районного суду Запорізької області від 23.12.2013 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 - залишений без змін, та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.13-21).

В касаційному порядку дане кримінальне провадження не переглядалося.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи .стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням зазначеного, судом першої інстанції зроблений правильний висновок про те, що зазначеними судовими рішеннями, які є обов'язковими для суду в ході даного судового розгляду, встановлено факт невинуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України.

Як правильно зазначив суд першої інстанції відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування. Підстави виникнення права на відшкодування шкоди фізичній особі пов'язуються з незаконними діями посадових осіб незалежно від їх вини. Такими підставами є незаконне засудження, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконне затримання, незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених законом.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що обмеження прав і свобод громадян допускається лише у разі наявності законних підстав.

Під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України було встановлено, що законних підстав для обмеження його конституційних прав не було. Його виправдання свідчить про незаконність притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності та незаконність обмеження в конституційних правах.

Таким чином, позивач ОСОБА_3, конституційні права та свободи якого були порушенні внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, обрання міри запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання, проведення інших процесуальних слідчих дій, що обмежували його права, вправі порушувати питання про відшкодування завданої йому шкоди.

Відповідно до ст.1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених Законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з ч.2 ст. 1 зазначеного Закону, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури чи суду.

Пунктом 1 ч.1 ст.2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

У наведених в ст.1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовуються суми, сплачені ним у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги, моральна шкода та судові витрати (п.3, 4, 5 ст. 3 зазначеного Закону).

Згідно з частинами 1, 5, 6 ст.4 зазначеного Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених, у тому числі, п.4,5 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали позивачеві моральної втрати, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ст.13 вказаного вище Закону).

Згідно п.п.3,4 Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", що затверджений наказом Міністерства юстиції України, генеральної прокуратури України, міністерства фінансів України від 04.03.1996 року №6/5/3/41, передбачено, що право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

Відповідно до ч.3 п.10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 04.03.1996 року, до сум, сплачених на надання юридичної допомоги, відносяться суми, сплачені адвокату за участь у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Також судом першої інстанції встановлено, що під час досудового слідства у кримінальному провадженні № 1-кп/311/151/2013 та в суді першої та апеляційної інстанції захист прав та інтересів підозрюваного (обвинуваченого) ОСОБА_3 здійснював захисник - адвокат ОСОБА_4, повноваження якого підтверджуються дослідженими в судовому засіданні відповідними документами, зокрема: Угодою про надання правової допомоги від 01.03.2013 року, Свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 871, виданим на підставі рішення КДКА Запорізької області від 30.05.2011 року № 34, витягом з Єдиного реєстру адвокатів України, завірені копії яких містяться в матеріалах цивільної справи (а.с.131) та в матеріалах кримінального провадження №1-кп/311/151/2013 (т.4 а.с.49-53).

Судом першої інстанції ретельно перевірені доводи позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу та враховані надані ним докази на підтвердження розміру цих витрат.

Так, відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», (чинного на час виникнення спірних правовідносин та не зміненого в цій частині нпа час розгляду справи), громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв'язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», редакція якого діяла на час досудового та судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 (2013-2014 роки), розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, під час ознайомлення з матеріалами справи.

Довідкою від 14.02.2018 року, наданою суддею Василівським районним судом Запорізької області Степаненко Ю.А., оригінал якої міститься в матеріалах даної цивільної справи (а.с.172) підтверджено факт здійснення захисту адвокатом ОСОБА_4 інтересів обвинуваченого ОСОБА_3 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, обвинувачених за ч.3 ст.15-ч.2 ст.185 КК України в судових засіданнях, які відбувались: 25.06.2013 року - 7 хвилин, 28.08.2013 року - 3 години 30 хвилин, 16.09.2013 року - 2 години 30 хвилин, 23.09.2013 року - 2 години 30 хвилин, 08.10.2013 року - 1 година, 07.11.2013 року - 1 година 30 хвилин, 15.11.2013 року - 30 хвилин, 22.11.2013 року - 1 година 30 хвилин, 09.12.2013 року - 1 година, 12.12.2013 року - 1 година 30 хвилин, 23.12.2013 року - 3 години (а.с. 154), та дані обставини підтверджуються журналами судових засідань, які містяться в матеріалах кримінального провадження №1-кп/311/151/2013. Крім того, 27.03.2014 року захисник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 брав участь в ході судового розгляду в суді апеляційної інстанції - 1 година 30 хвилин, що підтверджується відповідним журналом судового засідання від 27.03.2014 року, який є в матеріалах кримінального провадження (т.5 а.с.105-108).

Дані обставини у повному обсязі дійсно підтверджено матеріалами кримінального провадження №1-кп/311/151/2013 у п'яти томах, які безпосередньо були досліджені судом в судовому засіданні, за участю представників сторін, під час судового розгляду даної цивільної справи, та відповідачами не оспорюються.

Також, як зазначено у позовних вимогах ОСОБА_3, протягом досудового слідства захисником - адвокатом ОСОБА_4 було відпрацьовано в цілому 4 години 30 хвилин, зокрема: 04.03.2013 року за участю його захисника ОСОБА_4 проведено слідчу дію у вигляді одночасного допиту підозрюваного ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 тривалістю - 1 година (т.4 а.с.68-71 кримінального провадження); 16.03.2013 року змінено підозру та вручено ОСОБА_3- 1 година (т.4 а.с.96-98); 16.03.2013 року здійснено допит підозрюваного ОСОБА_3 тривалістю 10 хвилин (т.4 а.с.99-100); 19.03.2013 року ознайомлення захисника ОСОБА_4 з матеріалами кримінального провадження у трьох томах - 2 години 30 хвилин (т.4 а.с.164). Дані обставини щодо представництва інтересів підозрюваного ОСОБА_3 саме захисником - адвокатом ОСОБА_4 під час досудового розслідування підтверджуються матеріалами кримінального провадження №1-кп/311/151/2013, які були ретельно досліджені судом в судовому засіданні за участю представників сторін, під час судового розгляду даної цивільної справи, та відповідачами вказані обставини не оспорюються.

Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012 року за № 5515-VI мінімальна заробітна плата у 2013 році у місячному розмірі з 1 січня становила - 1147 гривні.

Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року за № 719-VII, мінімальна заробітна плата у 2014 році у місячному розмірі з 1 січня становила - 1218 гривень. Таким чином, на оплату послуг адвоката в кримінальному провадженні №1-кп/311151/2013 позивач ОСОБА_3 витратив, згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - 11053 грн. 20 коп., виходячи з наступного розрахунку:

- 1 година праці адвоката у 2013 році становить - 458,80 грн. (1147,00 грн. * 40/100) та 30 хвилин праці становить - 229,40 грн. (1147,00 грн. * 40/100/2).

Всього у 2013 році (4 години 30 хвилин (слідство) + 18 годин 00 хвилин (суд) = 22 години 30 хвилин праці захисника в 2013 році становить - 10323,00 грн. ((22 год. * 458,80 грн.) + 229,40 грн.= 10323,00 грн.).

- 1 година праці адвоката у 2014 році становить - 487,20 грн. (1218,00 грн. * 40/100) та 30 хвилин праці відповідно становить - 243,60 грн. (1218,00 грн. * 40/100/2).

Та, відповідно, прийняття участі захисника адвоката ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження 27.03.2014 року Апеляційним судом Запорізької області становить тривалістю 01 година 30 хвилин, що підтверджується журналом судового засідання від 27.03.2014 року, який є в матеріалах кримінального провадження (т.5 а.с.105-108).

Всього у 2014 році праця адвоката в апеляційній інстанції тривалістю 1 година 30 хвилин становить - 730,20 грн. ((1 год. * 487,20 грн.) + 243,60 грн.= 730,20 грн.).

Отже,загальна сума компенсації витрат на правову допомогу адвоката становить 11 053,20 грн. (10323,00 грн. + 730,20 грн.), яку суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_3 та задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України на його користь витрат на правову допомогу адвоката в загальному розмірі 11 053,20 грн. за вищенаведеним розрахунком.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині з огляду на те, що вони ґрунтуються на законі, не спростовані відповідачами.

Ані факт надання позивачеві правової допомоги, ані сама потреба у правовій допомозі у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності не заперечуються та не викликають сумнівів у їх доцільності.

Також судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно факту завдання позивачеві моральної шкоди незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та в частині визначення розміру такої шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.5 Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У п.9 Постанови зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Суд першої інстанції врахував доводи позивача ОСОБА_3, про те, що в результаті незаконних дій органів досудового розслідування, незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання, він зазнав моральних страждань, зокрема враховано, що позивач ОСОБА_3 перебував під кримінальним переслідуванням з 20.12.2012 року (повідомлення про підозру) по 27.03.2014 року (набуття вироком суду законної сили), що в цілому становить тривалість - 15 місяців 9 днів.

При цьому, за весь час кримінального переслідування позивач ОСОБА_3 зазнав моральних страждань, його немайнові права були порушені: складанням відносно нього процесуальних документів, проведенням певних слідчих дій за його участю, викликами до правоохоронних органів, до суду, певними обмеженнями, пов'язаними із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання, розгляд кримінальної справи судом першої та апеляційної інстанції, що в цілому призвело до душевних страждань позивача, порушення його нормальних життєвих та соціальних зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обмежувало у вільному пересуванні у зв'язку з обраним ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання, змінився спосіб життя позивача, оскільки він неодноразово був змушений з'являтися до органів досудового слідства для проведення слідчих дій та за викликами до суду під час розгляду кримінальної справи в суді, необхідністю звернення за правовою допомогою адвоката для здійснення захисту своїх законних прав та охоронюваних Законом інтересів в ході досудового розслідування та в суді для підтвердження та доведеності своєї невинуватості.

Суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, врахував вимоги розумності та справедливості, а також ступінь доведеності та обґрунтованості позивачем розміру моральної шкоди, надав розрахунок з якого він виходив, частково задовольняючи позов в цій частині.

Посилання у апеляційних скаргах на те, що судом невірно зроблений розрахунок та розмір моральної шкоди є завищеним - безпідставне.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 1, пунктом 2 частини першої статті 2 та частиною п'ятою статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином, суд першої інстанції на виконання вищевказаних вимог закону правильно застосував норми законодавства, встановив розмір мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування позивача під слідством та визначив розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, вимушених змін у його життєвих і робочих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

Посилання у апеляційних скаргах на неправильний розрахунок мінімальної заробітної плати, яка має бути врахована у даних правовідносинах, не є підставою для зменшення розміру відшкодування, позаяк законом визначено лише що розмір відшкодування не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, але закон не забороняє визначити розмір відшкодування у більшому розмірі з урахуванням конкретних обставин справи.

Тож суд першої інстанції визначив розмір відшкодування з урахуванням засад розумності та справедливості.

Також безпідставним є посилання у апеляційній скарзі Національної поліції на недотримання порядку відшкодування та необхідність закриття провадження в справі з урахуванням наступного.

З метою визначення порядку застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" затверджено Положення, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року № 106/1131 (надалі - Положення). Пунктом 6 Положення встановлено, що суд одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили, направляє громадянинові повідомлення, в якому роз'яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які цей громадянин має право претендувати.

Пунктом 10 цього Положення визначено, що до сум, сплачених громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги, які підлягають стягненню, відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Згідно із пунктом 11 Положення для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

Відповідно до пункту 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

У місячний термін з дня звернення громадянина суд витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" ухвалу.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Обов'язок роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі ухвалення виправдувального вироку покладається на суд, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Відсутність такого роз'яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом.

Оскільки Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України 2004 року може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 755/13879/16-ц (провадження № 14164цс18).

Решта доводів апеляційних скарг зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції та не спростовують їх.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Національної поліції України та Прокуратури Запорізької області залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 01 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2018 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков