ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2513/18 Справа № 205/5584/17 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2, третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_3, про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення витрат на оплату експерта,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, який мотивувала тим, що 13.03.2017 року по пр. Свободи в м. Дніпрі з вини ОСОБА_2, який керуючи автомобілем «ЗАЗ 11028», д/н НОМЕР_4, при зміні напряму руху не переконався у безпечності свого маневру, сталась ДТП, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «GEELY», д/н НОМЕР_3 який належить позивачу. Вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу як власнику автомобілю «GEELY», д/н НОМЕР_3 складає 12860,50 грн. Позивач надав 13.03.2017 року МТСБУ заяву про виплату страхового відшкодування, в якій зазначив напрямок регламентної виплати безпосередньо на ФОП ОСОБА_3, тобто вказав для отримання виплати особу, що надає послуги з ремонту пошкодженого транспортного засобу «GEELY», д/н НОМЕР_3.

Листом від 14.06.2017 року МТСБУ повідомило позивача про незгоду з проведенням виплати на СТО ФОП ОСОБА_3, оскільки п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено жодної згоди між МТСБУ та особою, яка надає послуги з ремонту пошкодженого автомобілю, то такі дії МТСБУ порушують законні права позивача на отримання регламентної виплати. ОСОБА_2 як особа винна у спричиненні матеріальної шкоди зобов'язаний компенсувати позивачу вартість послуг експерта автотоварознавця в розмірі 1000 грн.

Позивач просила суд зобов'язати МТСБУ здійснити регламенту виплату по факту ДТП, що сталась 13.03.2017 року за участю автомобілів «ЗАЗ 11028», д/н НОМЕР_4, та «GEELY», д/н НОМЕР_3, шляхом перерахування регламентної виплати в розмірі 12860,50 грн. на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3 або на будь-який інший рахунок ФОП ОСОБА_3, який буде наданий в процесі (добровільного) примусового виконання рішення; стягнути з ОСОБА_2 витрати на оплату послуг експерта автотоварознавця в розмірі 1000 грн.; стягнути з МТСБУ на користь позивача судовий збір у розмірі 1280 грн. та витрати на оплату правової допомоги адвоката в розмірі 3800 грн.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2018 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату послуг експерта автотоварознавця в розмірі 1000 грн.; судовий збір у розмірі 640 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.. в іншій частині позову - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що МТСБУ відмовило в сплаті регламентної виплати на рахунок СТО ФОП ОСОБА_3, а приписами п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачена виплата страхового відшкодування особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна за бажанням потерпілого, а лише за погодженням з ним, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Позивачем вимоги про стягнення з МТСБУ на користь позивача страхового відшкодування по факту ДТП, що сталась 13.03.2017 року за участю автомобілів «ЗАЗ 11028», д/н НОМЕР_4, та «GEELY», д/н НОМЕР_3, не заявлялись.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що дії відповідача щодо відмови їй у виплаті регламентної виплати на рахунок ФОП ОСОБА_3 незаконні, а отже у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 13.03.2017 року о 07 год. 25 хв., керуючи автомобілем «ЗАЗ 11028», д/н НОМЕР_4, по пр. Свободи в районі е/о № 276 в м. Дніпрі, перед поворотом ліворуч не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, у зв'язку з чим допустив зіткнення з автомобілем «GEELY», д/н НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

У зв'язку з цим, вина ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 13.03.2017 року, внаслідок чого заподіяна шкода власнику автомобілю «GEELY», д/н НОМЕР_3 доведена в силу вищевказаної норми.

Згідно висновку № 1504/17/17 експертного дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди спричиненого власнику КТЗ, складеного 11.04.2017 року розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «GEELY», д/н НОМЕР_3 становить 12860,50 грн.

Позивач звернувся до МТСБУ 13.03.2017 року з заявою про виплату страхового відшкодування, в якій зазначив напрямок регламентної виплати безпосередньо на рахунок ФОП ОСОБА_3, тобто вказав для отримання виплати особу, що надає послуги з ремонту пошкодженого транспортного засобу «GEELY», д/н НОМЕР_3.

Листом від 14.06.2017 року МТСБУ повідомило позивача про прийняття рішення про здійснення ОСОБА_1 регламентної виплати, однак не погодило виплату на рахунок СТО ФОП ОСОБА_3 та просить надати до МТСБУ реквізити розрахункового рахунку ОСОБА_1 (а.с. 15).

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що МТСБУ відмовило в сплаті регламентної виплати на рахунок СТО ФОП ОСОБА_3, а приписами п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачена виплата страхового відшкодування особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна за бажанням потерпілого, а лише за погодженням з ним, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Позивачем вимоги про стягнення з МТСБУ на користь позивача страхового відшкодування по факту ДТП, що сталась 13.03.2017 року за участю автомобілів «ЗАЗ 11028», д/н НОМЕР_4, та «GEELY», д/н НОМЕР_3, не заявлялись. шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, з ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача витрати на оплату послуг експерта автотоварознавця в розмірі 1000 грн. та оскільки позовні вимоги задоволені частково з ОСОБА_2 на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди і т.д.) транспортними засобами, що володіє, механізмом, іншим об'єктом, використання, збереження і зміст якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Крім того, згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а за ч.2 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкоди, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У ст. 1192 ЦК України зазначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до змісту яких майнова та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Отже, зі змісту положень ст. 1187, ч.1 ст. 1188, ст.ст. 1166, 1167 ЦК України вбачається, що єдиною підставою для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану джерелом підвищеної небезпеки матеріальну та моральну шкоду є вина особи, яка її завдала.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Погодження виплати страхового відшкодування - це згода сторін щодо розміру та способу здійснення страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що дії відповідача щодо відмови їй у виплаті регламентної виплати на рахунок ФОП ОСОБА_3 незаконні, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до вищевказаних вимог закону саме страхова компанія може запропонувати потерпілій особі провести виплату на СТО, а потерпіла особа має право погодити таку виплату, а як вбачається з матеріалів справи, листом № 3.1-05/14262 від 14 червня 2017 року МТСБУ повідомило ОСОБА_1 про те, що вони прийняли рішення щодо регламентної виплати, але не погодили виплату саме на СТО ОСОБА_3, та просили ОСОБА_1. надати свої реквізити для виплати відшкодування, що узгоджується з вищевказаними нормами закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального права і процесуального закону і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко