Ухвала

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа №569/19846/17

провадження №61-43555ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Висоцької В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 25 липня 2018 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 серпня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» (далі - ТОВ «Рівнетеплоенерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за надані послуги з теплопостачання та водовідведення в розмірі 19 927,01 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня

2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рівнетеплоенерго» заборгованість за надані послуги з теплопостачання та водовідведення в розмірі

19 927,01 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 16 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2018 року залишено без руху та надано заявникові строк для усунення недоліків касаційної скарги.

23 липня 2018 року ОСОБА_1 подано клопотанням про звільнення його від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 25 липня 2018 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, продовжено йому строк на усунення недоліків апеляційної скарги та попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 08 серпня 2018 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2018 року визнано неподаною та повернуто заявникові у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвали апеляційного суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, справу передати до суду апеляційної інстанції для розгляду її по суті, не стягуючи з нього судовий збір за подання апеляційної скарги.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 19 927,01 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762*100=176 200 грн).

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Вказівка в резолютивній частині ухвали апеляційного суду Рівненської області від 08 серпня 2018 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області

від 25 липня 2018 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області

від 08 серпня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Висоцька