"28" грудня 2018 р.
Справа № 642/3373/18
2/642/1343/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) в складі:
головуючого судді - Ольховського Є.Б.
при секретарі - Василєвській Є.І.
розглянувши в приміщенні суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства 2Укрсоцбанк» , 3-я особа: Зміївська міська рада Харківської області про визнання дій незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності ,-
В С Т А Н О В И В:
На думку Позивача таке заволодіння житлом є повністю незаконним, оскільки отримання банком права власності на належну ОСОБА_1 квартиру відбулося всупереч передбаченій Законом забороні на звернення стягнення та при цьому з порушенням процедури звернення стягнення в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» та порушенням процедури реєстрації такого права власності. Позивачка вважає, що положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 392 ЦК України законодавцем визначено три способи задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Однак, усі способи є способами звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому у випадку, якщо предмет іпотеки відповідає вимогам ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то таке стягнення є неможливим без згоди власника майна. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 отримувала споживчий кредит у іноземній валюті, квартира, право власності на яку набув банк є єдиним житлом Позивачки, площа квартири становить 55, 9 кв. м (не перевищує норми, визначеної Законом), ця квартира не може бути примусово відчужена без згоди власника.
У позовній заяві Позивачка просить визнати незаконними дії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо позасудового звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, шляхом реєстрації 15.05.2018 року права власності на вказану квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі застереження в іпотечному договорі без згоди Позивачки, а також скасувати рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 41170512 від 18.05.2018 року про реєстрацію за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» ЄДРПОУ 0039019 права власності на квартиру АДРЕСА_1.
До подання позовної заяви ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру № 29 по вул. Чоботарській в м. Харкові, яка належить Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанку» ЄДРПОУ 0039019, на підставі іпотечного договору, серія та номер: 1973, виданого 12.03.2008 року, приватним нотаріусом ХНМО ОСОБА_4, а також заборонити ПАТ «Укрсобанку» та органам державної влади та місцевого самоврядування здійснювати будь-які дії, повязані з позбавленням ОСОБА_1 права користуватися квартирою № 29 в буд. 48 по вул. Чоботарській в м. Харкові, а саме зняття з реєстрації місця проживання та виселення.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 червня 2018 року заяву про забезпечення позову було задоволено повністю.
15 липня 2018 року до суду надійшов відзив від Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на позовну заяву відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечує.
Відповідач у відзиві зазначає, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося. ПАТ «Укрсоцбанк» набуло право власності у добровільному порядку, за згодою Позивача на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі, а тому положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадянин України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані, і твердження Позивача не відповідають чинному законодавству Україні.
Також у відзиві зазначено, що до позовної заяви не було залучено жодного доказу відсутності іншого житла у Позивача, а на державного реєстратора ані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ані іншим нормативно-правовим актом не покладено обовязку перевірки наявності іншого житла.
Відповідач вважає, що Позивачем не було надано доказів наявності підстав для відмови в проведенні Відповідачем Державної реєстрації прав. Навпаки, наведене свідчить, що оспорювань рішення стало результатом грубих порушень зобовязань з боку боржника, яким є Позивач.
На думку Відповідача, спірне рішення прийнято державним реєстратором на підставі наданих Законом повноважень та на підставі повного пакету документів, що подані належним заявником, а також беручи до уваги відсутність встановлених ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підстав для відмову у проведенні державної реєстрації спірне рішення є законним, а дії Відповідача правомірними.
Відповідач звертає увагу на те, що Позивач тривалий час є боржником, користується отриманими коштами та бажає уникнути від виконання укладених договорів і своїх зобовязань та повернення кредитних коштів.
Представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Представник Відповідача проти задоволення позову заперечував, підтвердив факт направлення відповідного Повідомлення банку з вимогою щодо сплати кредитного договору через приватного нотаріуса ОСОБА_2А, однак зазначив, що дії приватного нотаріуса ОСОБА_2 відповідають вимогам законодавства.
Третя особа, Державний реєстратор Зміївської міської ради Харківської області ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1.2 договору № 840/1-27/16/3/8-071 від 12 березня 2008 року кредит надається Позичальнику на споживчі потреби.
З метою забезпечення виконання своїх зобовязань за кредитним договором між ОСОБА_1 та Кредитодавцем було укладено договір іпотеки № 840/5-27/16/10/8-099, серія та номер: 1973 від 12.03.2008 року, предметом якого була квартира АДРЕСА_1.
Відповідно до умов даного договору Банку в іпотеку було передано трьохкімнатну квартиру за адресою Україна, АДРЕСА_2 житловою площею 40,4 кв. м., загальною площею 55,9 кв. м., яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 03.06.2005 року, реєстровий № 4633, посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, ОСОБА_4
Відповідно до п. 4.5.3 Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань в порядку, встановленого статтею 37 Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за індексним номером 128633243, сформованої 22.06.2018 року., наявної у матеріалах справи, державним реєстратором Зміївської міської ради ОСОБА_3 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно якого зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3, за ПАТ «Укрсоцбанк». Підставою виникнення права власності зазначено іпотечний договір квартири 840/5-27/16/10/8-099 від 12.03.2008 року.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 4, 2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умова, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», основне зобов'язання це зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
У статті 12 Закону № 898-IV вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.
Згідно зі статтею 36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: 1) передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, а також надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.
Відповідно до статті 37 Закону № 898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Фактично згідно з чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.

Реалізація іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є:

1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Відповідно до п. 40 розділу «Державна реєстрація прав та документи. необхідні для такої реєстрації» Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком.

Ст. 27 вказаного Закону передбачає , що Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на обєкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката

Відповідно до п.61 Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Відповідно до п.8 розділу «Загальний порядок проведення державної реєстрації прав» Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор, уповноважена особа за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв, на якій заявник (за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній) проставляє власний підпис.

п. 10 Під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа з оригіналів документів чи відповідно оформлених копій необхідних для державної реєстрації прав документів у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 7 цього Порядку, обовязково виготовляє електронні копії шляхом сканування таких документів, які додаються до заяви.

Не підлягають виготовленню та долученню до заяви електронні копії документів, що предявляються заявником з метою встановлення його особи, а також електронна копія документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав, чи документа, що підтверджує право на звільнення від сплати адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

п. 15 У разі подання заявником додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав, до раніше поданої заяви, у тому числі до такої, розгляд якої зупинено, державний реєстратор, уповноважена особа відповідно до пункту 9 цього Порядку встановлює особу заявника, перевіряє обсяг його повноважень та вносить до бази даних заяв відомості про додаткові документи, подані заявником.

Після внесення відомостей про додаткові документи до бази даних заяв державний реєстратор, уповноважена особа за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав редагує відповідну раніше подану заяву та роздруковує її. Після проставляння на заяві заявником (за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній) власного підпису така заява та додаткові документи, подані заявником, долучаються до документів, поданих для державної реєстрації прав.

Відповідно до вказаних норм законодавства державний реєстратор при прийнятті заяви про реєстрацію права власності на підставі договору іпотеки (іпотечного застереження) формує та реєструє заяву про реєстрацію прав за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє таку заяву в базі даних заяв. Заявником на такій заяві проставляється підпис за умови відсутності зауважень щодо змісту заяви.

У випадку надходження до державного реєстратора додаткових документів до поданої заяви, відомості про такі документи вносяться до бази даних заяв, раніше подана заява редагується та роздруковується.

На виконання ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2018 року про витребування доказів Державним реєстратором Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області ОСОБА_3 разом із супровідним листом без вихідного номера та дати було надано незасвідчені копії документів та зазначено, що додані копії є повним переліком документів, які стали підставою для вчинення дій щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 41170512 від 18.05.2018 року за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру №29 по вул. Чоботарській у м. Харкові за номером запису про право власності 26215209.

Відповідно до картки прийому заяви №123846178 Заява про державну реєстрацію права власності, подана ОСОБА_5, отримана ОСОБА_3 та зареєстрована у базі даних заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.05.2018 року за реєстраційним номером 28179202. Разом із заявою було подано іпотечний договір, серія та номер 1973, видавник Приватний нотаріус ОСОБА_4,повідомлення б/н, видавник ПАТ «Укрсоцбанк» та договір кредиту, серія та номер б/н, видавник АКБ СР «Укрсоцбанк». Вказаний перелік скріплено підписом державного реєстратора ОСОБА_3 У переліку документів, поданих додатково не значиться жодного документа, а також наявна розписка заявника «Особисто отримані усі документи 23.05.2018 року».

Таким чином, ані сама заява про реєстрацію прав та обтяжень, ані картка прийому заяви в переліку поданих документів не містять вказівку на подання заявником документа, що підтверджує направлення іпотекодавцю письмової вимоги та, відповідно, сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем такої вимоги.

Додаткового подання заявником документів та передбаченої в такому разі процедури їх реєстрації, відповідно до наданих державним реєстратором документів, не відбувалося.

Надана державним реєстратором копія зворотного поштового повідомлення не зазначена у переліку документів, прийнятих державним реєстратором при поданні заяви та засвідченого заявником, а тому суд має усі підстави сумніватися в достовірності, допустимості та належності цього доказу.

Також державним реєстратором надано копії кредитного договору та договору іпотеки, а також копія Повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» вих..№1014 від 21.03.2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Натомість, відповідно до Листа про передачу заяви Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вих. №1009/02-24 від 07 червня 2018 року, засвідченого гербовою печаткою нотаріуса, нотаріусом ОСОБА_2 на підставі ст. 34,84 ЗУ «Про нотаріат», глави 20 Порядку вчинення дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 року передає ОСОБА_1 заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» №1014 від 21.03.2018 року з вимогою про усунення порушень кредитного договору та про сплату заборгованості.

До вказаної заяви додано Повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» вих.№1014 від 21.03.2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобовязанням, яке аналогічне за своїм змістом та виглядом повідомленню, на підставі якого державним реєстратором здійснено реєстраційну дію.

Таким чином, позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази того, що Повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк», на підставі якого державним реєстратором здійснено відповідну реєстраційну дію, було направлено ОСОБА_1 лише 07 червня 2018 року, тобто вже після реєстрації за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

У сукупності із тією обставиною, що у переліку документів, прийнятих державним реєстратором для реєстрації права власності, відсутній документ про направлення іпотекодавцю відповідного повідомлення, у суду є всі підстави вважати, що на момент прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ПАТ «Укрсоцбанк» такий документ був відсутнім.

Відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду, рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Щодо поширення на вказані правовідносини ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті» суд зазначає наступне.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07 липня 2004 року.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

07 червня 2014 року набув чинності ОСОБА_6 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "';Про іпотеку» якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ОСОБА_6 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зу пиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то він не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахування положень статті 109 Житлового кодексу Української РСР.

Верховний Суд України у своїй Постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №465/1310/17, провадженні №61-29771 св 18 вказав на помилковість висновків тих судів, які вважають, що ОСОБА_6 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті» не поширюється на реєстрацію права власності за іпотекодержателем на підставі іпотечного застереження, зазначивши, зокрема,

«Обгрунтовуючи свій висновок про те, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за договором про задоволення вимог іпотекодержателя та відсутність у нотаріуса правових підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії по реєстрації права власності за іпотекодержателем, з посиланням на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15, апеляційний суд не врахував, що фактичні обставини у цій справі та у справі № 6-1356цс15 не є подібними. Зокрема, у справі № 6-1356цс15 Верховним Судом України проаналізовано правовідносини, що виникли за наслідками звернення іпотекодержателя до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, у той час як у справі, що є предметом перегляду, іпотекодержатель у позасудовому порядку на дату розгляду спору набув право власності на предмет іпотеки, внаслідок чого нерухоме житлове майно вибуло з власності іпотекодавця та майнових поручителів без їх згоди, як власників.»

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 11.03.2018 року №116610573 під час пошуку за реєстраційним номером облікової картки ОСОБА_1 на праві власності їй належала лише одна квартира АДРЕСА_4.

Вказана квартира житловою площею 40,4 кв. м. та загальною площею 55,9 кв.м.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 16.04.2018 року ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у вказаній квартирі з 15.06.2005 року та по даний час.

Таким чином, належна ОСОБА_1 квартира повністю підпадає під ознаки обєкта, на звернення стягнення на який поширюється дія мораторію.

У відповідності до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнавання дій та скасування рішення про державну реєстрацію права власності підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_6 позов підлягає задоволенню, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 704,80 грн.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 612, 1054 ЦК України, ст.ст.33,35,36,37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.2,10,11,19,26,37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, п.п.57,61 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2015 року №1127, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 76-80, 141, 158, 223, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати незаконними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо позасудового звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_5, належну ОСОБА_1, шляхом реєстрації 15.05.18 року права власності на вказану квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі застереження в іпотечному договорі без згоди ОСОБА_1.

Скасувати рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 41170512 від 18.05.18 року про реєстрацію за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру 29 в будинку 48 по. вул. Чеботарській в м. Харкові.

Стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 704.80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Згідно до ч. 11 ст. 272 ЦПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Апеляційна скарга, згідно до перехідних положень, подається до суду апеляційної інстанції через Ленінський р/с м. Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Суддя Є.Б. Ольховський