ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/715/18 Номер провадження 22-ц/814/520/18Головуючий у 1-й інстанції Гудков С.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Хіль Л.М., Прядкіної О.В.

За участю секретаря судового засідання : Діхтяр Т.В.,

представника прокуратури Марченко О.А.,

представника позивача Іващенка О.Г.,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Лубенської міської ради до ОСОБА_5 про стягнення збитків за користування земельною ділянкою

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року, ухвалене у період часу з 16:02:43 год. 21 вересня 2018 року до 08:58:24 год. 24 вересня 2018 року під головуванням судді Гудкова С.В., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

19 березня 2018 року перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області звернувся в суд з позовною заявою в інтересах держави в особі Лубенської міської ради Полтавської області до ОСОБА_5 про стягнення збитків за користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги вмотивував тим, що до Лубенської місцевої прокуратури звернувся голова Лубенської міської ради з проханням представляти інтереси держави в особі Лубенської міської ради при вирішенні питання щодо відшкодування збитків, завданих відповідачем, яким не сплачуються кошти за фактичне користування земельною ділянкою, розташованою в АДРЕСА_1 площею 0,1288 га. Оскільки земельна ділянка знаходиться в межах м.Лубен, міська рада має повноваження щодо розпорядження нею, в тому числі укладення договорів оренди, отримання прибутку у вигляді орендної плати, а отже, має право на відшкодування збитків у випадку, коли земельні ділянки знаходяться у користуванні осіб, які не мають правовстановлюючих документів на таке користування.

Вказував на те, що відповідно до свідоцтва про право власності від 15 вересня 2010 року відповідач ОСОБА_5 набула право власності на нежитлову будівлю (будівлю кінотеатру ім. Горького) площею 682, 3 кв.м. по АДРЕСА_1.

Протягом цього часу відповідач ОСОБА_5 до Лубенської міської ради з клопотанням про надання в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0, 1288 га. не зверталась, договір оренди до даного часу не укладала, відповідно, плата за землю не справляється. Земельна ділянка не зареєстрована, технічна документація на неї не виготовлена.

Знаючи про свої обов'язки землекористувача ОСОБА_5 до міської ради з приводу оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розміщене належне їй майно не зверталася, плату за землю не вносила.

Комісією Управління з питань комунального майна та земельних відносин 31 липня 2017 року було підтверджено фактичне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, про що було складено акт обстеження земельної ділянки.

Внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_5 земельного законодавства сума збитків за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 з моменту набуття права власності на нерухоме майно, а саме за період з 15 вересня 2010 року по 02 серпня 2017 року складає 145 075, 36 грн. З урахуванням строку позовної давності заборгованість за період з 01 березня 2015 року по 02 серпня 2017 року становить 74647,03 грн.

Комісією по визначенню збитків власникам землі та землекористувачам було запропоновано відповідачу ОСОБА_5 добровільно відшкодувати збитки, нанесені місцевому бюджету, шляхом укладення відповідного договору, про що повідомлено її рекомендованим листом 30 серпня 2017 року. Однак відповідач рішення комісії від 02 серпня 2017 року не виконала, збитки не відшкодувала.

Прохає суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 на користь Лубенської міської ради збитки в розмірі 74647,03 грн. за користування земельною ділянкою, розташованою в АДРЕСА_1, площею 0,1288 га без правовстановлюючих документів у період з 01 березня 2015 по 02 серпня 2017 року, та понесені витрати на сплату судового збору в сумі 1762 грн. на користь прокуратури Полтавської області.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року позов першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Лубенської міської ради Полтавської області до ОСОБА_5 про стягнення збитків за користування земельною ділянкою - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Лубенської міської ради збитки в розмірі 74647,03 грн. за користування земельною ділянкою, розташованою в АДРЕСА_1, площею 0,1288 га без правовстановлюючих документів у період з 01 березня 2015 по 02 серпня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь прокуратури Полтавської області 1762 грн. судового збору.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодилася представник позивача ОСОБА_4 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що суд допустив процесуальні порушення, пішовши до нарадчої кімнати у п'ятницю, та проголосивши рішення лише у понеділок, що призвело до порушення таємниці нарадчої кімнати.

Допущено порушення процедури ухвалення та оголошення судового рішення, строки оприлюднення та надання судового рішення сторонам, порушено строки розгляду справи.

Окрім цього, апелянт вказує на порушення посвідчення повноважень представника позивача Іващенка О.Г., який здійснював всі процесуальні дії від імені позивача, діючи як фізична особа, а не як посадова особа Лубенської міської ради.

Апелянт вказує на те, що позивачем не було надано відповіді на питання, поставлені відповідачем відповідно до ч. 1 ст. 93 ЦПК України, проігноровано відсутність підстав для подання позову прокурором.

Вважає, що рішення місцевого суду не містить обов'язкових його складових, визначених нормами ст. 265 ЦПК України.

При ухваленні рішення по суті спору, вважає, що суд не врахував строк позовної давності, який на його думку має обраховуватися з 20 березня 2015 року.

Апелянт вважає, що реєстрація права власності на нежитлову будівлю не призводить до автоматичного виникнення у особи права користування земельною ділянкою. Докази про попереднє землекористування на його умови відсутні, копії відповідних договорів оренди не надані.

Наголошує на тому, що суд не перевірив правильність та обґрунтованість розрахунку упущеної вигоди, у рішенні не наводиться точний розрахунок присуджених сум для відшкодування. Вважає, що розмір заявлених позивачем умовних збитків не є документально обґрунтованим.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

У відзиві на апеляційну скаргу лубенська місцева прокуратура зазначила на дотриманні місцевим судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності серія № 001208 виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 15 вересня 2010 року відповідач ОСОБА_5 набула у власність нежитлову будівлю (будівлю кінотеатру ім. Горького) площею 682, 3 кв. м. по АДРЕСА_1, яка знаходиться на земельній ділянці площею 0,1288 га.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 червня 2017 року № 90376233 право власності на вищезазначене нерухоме майно було зареєстровано в Реєстрі 23 вересня 2010 року, номер запису про право власності 3938396.

Зі змісту листа Лубенської ОДПІ ТУ ДФС у Полтавській області від 27 березня 2017 року за № 577/10/16-18-13-39 вбачається, що відповідач ОСОБА_5 за період з 15 жовтня 2010 року по 15 березня 2017 року за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0, 1288 га. кошти не сплачувала. (а. с. 13).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що внаслідок придбання нежитлового приміщення до відповідача перейшло право користування земельною ділянкою, виділеною для його обслуговування.

Суд першої інстанції встановив склад цивільного правопорушення у бездіяльності відповідача - невжитті ним передбачених законом заходів зі своєчасного оформлення права користування земельними ділянками, - що призвело до неодержання доходів територіальною громадою.

Також суд вважав, що оскільки ОСОБА_5 користувалася земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, своїми діями завдала збитків місцевому бюджету Лубенської міської ради Полтавської області

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд при вирішенні спору керувався вимогами ст. 22, ст. 1166 ЦК України, які не поширюються на спірні правовідносини.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов'язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов'язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов'язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов'язаннях. Натомість, для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Перехід прав на земельну ділянку, пов'язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України).

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов'язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок.

Такий висновок сформульований у рішенні Великої Палати Верховного суду від 23 травня 2018 року в справі № 629/4628/16-ц.

Правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення збитків на підставі ст. 22 та ст. 1166 ЦК України немає.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

У відповідності з вимогами ст. ст. 76- 81 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, фактів, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо розміру земельної ділянки, та цільового призначення земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що з 23 вересня 2010 року відповідач ОСОБА_5 стала власником приміщення кінотеатру по АДРЕСА_1.

З цього часу до неї перейшло і право користуватися земельною ділянкою відведеною для будівництва та обслуговування цього приміщення ( прибудинкова територія).

Оцінюючі надані сторонами докази, суд апеляційної інстанції враховує, що позивачем надано докази про те, що:

-згідно викопіровки із забудованого кварталу № 161 щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 25.10.1954 року, уточнену 19.03.1981 року , вбачається , що загальна площа земельної ділянки складає 3054 кв.м.;

-договором купівлі продажу від 09.12.2003 року попередній власник приміщення ТОВ « Торговий дім Акорд» придбав а Фонд комунального майна Лубенської міської ради продав будівлю кінотеатру по АДРЕСА_1 розташовану на земельній ділянці 0, 12 га.;

-рішенням сімнадцятої сесії Лубенської міської ради від 2 березня 2004 року в зв'язку з продажем приміщення кінотеатру по вул. К. Маркса,6, вилучено земельну ділянку із користування відділу культури міськвиконкому по АДРЕСА_1, площею 0,1478 га та передано її в користування ТОВ « Торговий дім Акорд» в оренду терміном на 5 років. за цільовим призначенням землі змішаного користування. ( а. с. 89);

-рішенням сорок сьомої сесії Лубенської міської ради від 27 листопада 2009 року вирішено, що у зв'язку з розбіжностями щодо площі земельної ділянки затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання договору оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення ТОВ «Торговий дім Акорд» по АДРЕСА_1, загальною площею 0,1288 га та цільовим призначенням - землі змішаного використання. ( а. с. 90)

До матеріалів справи також долучено викопіровку ситуаційного плану земельних ділянок передбачених для закріплення в оренду в тому числі земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, площею 0,1288 га, де чітко визначено межу земельної ділянки. (а.с.- 11)

Згідно акту обстеження земельної ділянки від 31 липня 2017 року Управління комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради комісією було проведено обстеження земельної ділянки площею 0, 1288 га. по АДРЕСА_1, та встановлено, що технічна документація на вказану земельну ділянку не виготовлена, у Відділі у Лубенському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області не зареєстрована. На земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна - нежитлова будівля (будівля кінотеатру) площею 682, 3 кв.м., яка перебуває у власності відповідача ОСОБА_5 відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За результатами обстеження комісія прийшла до висновку, що земельна ділянка перебуває у фактичному використанні гр. ОСОБА_5 (а.с.18).

Згідно листа Управління Держгеокадастру у Лубенському районі № 635/0/201-18 від 29 травня 2018 року, щодо реєстрації земельної ділянки площею 0, 1288 га. по АДРЕСА_1, дана земельна ділянка не зареєстрована, технічна документація на неї не виготовлена.

Жодних належних доказів на спростування розміру земельної ділянки відповідач у справі не надала.

ЇЇ заперечення щодо розміру земельної ділянки, та фотографії приміщення ( а. с. 65-66), носять виключно характер припущення.

Суд вважає, що висновки місцевого суду щодо розміру земельної ділянки 0,1288 га для будівництва та обслуговування приміщення є доведеним.

Статтею 19 Земельного Кодексу України визначено категорії земель :

1. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Листом Держкомзему України від 24 квітня 1998 р. N 14-1-7/1205 затверджено « Український класифікатор форм власності на землю» в якому визначено , що землі можуть поділятися в тому числі на п. 1.11. Комерційного використання , 1.12. Громадського призначення, а 1.13. Змішаного використання та інші форми.

Як вбачається з витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 29.05.2018 року ( а. с. 91), земельна ділянка в АДРЕСА_1, відноситься до земель житлової та громадської забудови.

Щодо визначення розміру орендної плати.

Рішення Лубенської міської ради від 08 серпня 2014 року, із змінами внесеними рішенням від 20 лютого 2015 року затверджено «Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Лубни затвердженого рішенням Лубенської міської ради від 08.08.2014 року» ( а. с. 84- 88 ) , визначено, розміри річної орендної плати, мінімальний розмір якої становить 3% від нормативної грошової оцінки землі.

Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області №212 від 23.08.2017 року затверджено акт комісії від 02.08.2017 року з питань визначення збитків власникам землі та землекористувачам, якою проведено розрахунок збитків, завданих міському бюджету, як власнику землі відповідачем ОСОБА_5 , та визначено суму збитків, завданих за період використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів з 15 вересня 2010 року по 02 серпня 2017 року, яка склала 145075,36 грн. (а.с.21-23).

Розмір заподіяних збитків управлінням було визначено із застосуванням Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.1993 року № 284 та Порядку визначення відшкодування територіальній громаді м. Лубни в особі Лубенської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства затвердженого рішенням Лубенської міської ради від 14.02.2014 року, як неотримані доходи у вигляді орендної плати. (а. с. 79,80-91).

З пояснень представника Лубенської міської ради слідує , що розмір орендної плати за користування земельною ділянкою визначено в мінімально можливому розмірі в межах строків позовної давності починаючи з березня 2015 року по 31 грудня 2015 року виходячи з розміру орендної плати - 2055 грн.78 коп. в місяць , а всього 20557 грн. 80 коп. , з січня 2016 року по грудень 2016 року по 2209 грн. 46 коп. в місяць ,а всього за 2016 рік 26513 грн. 52 коп. , та з січня 2017 року по 02.2017 року по 3903грн. 41 коп. в місяць, , всього 27575, 71 грн.

Таким чином за період з березня 2015 року по 02.08.2017 року розмір орендної плати становить 74647 грн. 03 коп.

Перевіряючи обґрунтованість та вірність вказаного розрахунку судом апеляційної інстанції до уваги беруться письмові пояснення представника Лубенської міської ради із яких слідує, що при визначенні розміру орендної плати земельна ділянка площею 1288 кв. м. була поділена навпіл по 644 кв. м. як для комерційного та громадського використання. При обрахунку грошової оцінки земельної ділянки площею 644 кв .м. комерційного використання було застосовано коефіцієнт 2,5 та отримана орендна плата визначена в розмірі 1468, 4 грн., а до земельної ділянки площею 644 кв м. громадського призначення було застосовано функціональний коефіцієнт 0, 7. Отримана сума становить 578, 38грн. При додаванні цих сум в 2015 році було отримано орендну плату в розмірі 2055, 78 грн. в місяць. За аналогічного механізму було обраховано розмір орендної плати в 2016 та в 2017 роках.

На підтвердження своїх доводів щодо правильності визначення грошової оцінки земельної ділянки було надано розрахунок суми збитків (а. с. 7-8 , 19-20) в якому зазначено: загальну площу земельної ділянки 0,1288 га, нормативна грошова оцінка землі за 2015 рік 822310, 72 грн. 2016 рік - 1178378, 32 грн., 2017 рік - 1561365, 12 грн., звітний період та сума місячної орендної плати, та загальна сума заборгованості з березня 2015 року по 2 серпня 2017 року.

Із Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 29.05.2018 року № 635/0/201-18.( а. с. 91) вбачається, що грошова оцінка проводилася відносно однієї земельної ділянки розміром 1288 кв.м., вартість якої становить в 2018 році 1561365,12 грн.

Позивачем не надано витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2015, 2016, 2017 роки, ( обрахованої у відповідності з письмовими поясненнями представника міської ради наданих в суді апеляційної інстанції), детальні обрахування розміру орендної плати проведену, в залежності від вартості грошової оцінки землі, доказів на підтвердження визначення розміру комерційного та громадського використання земельної ділянки, рішенням якого органу при обрахуванні розміру орендної плати був визначений цей розподіл, чи входило в компетенцію вказаного органу проведення цього розподілу.

Також в матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується факт використання спірного приміщення в комерційних цілях ( розміщення складів), чи за цільовим призначенням.

Оцінюючи зазначені докази суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що належних достатніх та допустимих доказів на підтвердження розміру нарахованої орендної плати позивачем не надано.

Відповідно з вимогами ст. 13 ч.2 ЦПК України збирання доказів не є обов'язком суду.

У відповідності з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, які були подані сторонами до місцевого суду.

Недоведеність обґрунтованого розміру нарахованої орендної плати є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначив, що судом допущено порушення процесуальних норм :

Щодо його зауважень про порушення таємниці нарадчої кімнати.

Відповідно до вимог ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд виходить до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, оголосивши орієнтовний час його проголошення.

Згідно вимог ст. 245 ЦПК України під час ухвалення судового рішення ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який розглядає справу. Під час перебування в нарадчій кімнаті суддя не має права розглядати інші судові справи.

З журналу судового засідання вбачається, що головуючий видалився в нарадчу кімнату для постановлення судового рішення 21.09.2018 року о 16 год. 02 хв.

22 та 23 вересня 2018 року це вихідні дні - субота та неділя.

В цей час суддя мав право на відпочинок, який передбачений законодавством України.

Судове рішення було проголошено 24.09.2018 року о 8 год. 58 хвилин.

Жодних даних про те, що перебуваючи в нарадчій кімнаті суддя розглядав інші справи немає.

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо порушення таємниці нарадчої кімнати є безпідставні.

В частині зауважень про наявність процесуальних порушень при проголошенні судового рішення , отримання його копії та направлення судового рішення до реєстру судових рішень, порушення процесуальних строків розгляду справи.

Апелянт зазначає, що судом було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення.

Зазначений доводи є обґрунтованим, дійсно з журналу судового засідання та аудіо диску запису судового засідання слідує, що було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

В матеріалах справи наявний лише її повний текст.

Однак розбіжностей між проголошеною резолютивною частиною судового рішення та повним текстом судового рішення не встановлено.

За формою та змістом судове рішення відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України та місцевим судом надано відповіді на основні аргументи сторін, які мають істотне значення для вирішення справи.

Що стосується порушення місцевим судом процесуальних строків розгляду справи та вчинення окремих процесуальних дій.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про умисні дії суду під час розгляду справи.

Зазначені аргументи апелянта не впливають на вирішення питання законності та обґрунтованості рішення місцевого суду.

Доводи апелянта в частині повноважень представника позивача у справі та права прокурора на пред'явлення даного позову.

Апелянт зазначає, що представник Лубенської міської ради Іващенко О.Г. надав до суду неналежну довіреність.

Матеріали справи містять доручення видані Іващенку О.Г. виконавчим комітетом Лубенської міської ради від 03.01.2018 року ( а. с. 78) та доручення від 03.01.2018 року видане Лубенською міською радою Іващенко О.Г. на представництво їх інтересів в судах усіх юрисдикцій та інстанцій .

Доводи апелянта про те, що в доручення не зазначено посаду Іващенка О.Г. правового значення щодо повно важності представника немає.

Згідно норм Конституції України прокуратура наділена правом представляти інтереси держави в суді (стаття 121 Конституції України в редакції чинній на час звернення прокурора із позовом до суду та стаття 131-1 Конституції України в редакції на час постановлення судового рішення).

Законом України «Про прокуратуру» в редакції від 15 липня 2015 року (стаття 23) передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор має обґрунтувати наявність підстав для представництва у суді.

Позовна заява прокурора є обґрунтованою, наведено підстави для представництва інтересів органу місцевого самоврядування.

Крім того, Лубенська міська рада повністю підтримала пред'явлений прокурором позов.

Таким чином, прокурор має право звернутися до суду в інтересах органу місцевого самоврядування.

Доводи апелянта і в цій частині є безпідставні.

Щодо інших порушень процесуального права

Апелянт зазначив про те, що в ухвалі суду від 21.09.2018 року про відмову в зупиненні провадження у справі зазначено, що вказана ухвала оскарженню не підлягає.

Такі доводи апеляційної скарги є безпідставним, оскільки у відповідності з вимогами п. 14 ч.1 ст. 353 ЦПК України оскарженню окремо від рішення суду підлягає ухвала суду про зупинення провадження у справі.

Порушення норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апелянт зазначив про незгоду з розміром земельної ділянки, визначенням категорії та розміром орендної плати.

На зазначені доводи суд надав відповідь та обґрунтування, які містяться вище.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Не оформлення відповідачем прав на користування земельною ділянкою та несплата плати за землю відповідачем порушує права та обов'язки позивача у справі, однак вказане порушення не містить склад деліктного правопорушення визначеного ст. 1166 ЦК України.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що місцевим судом невірно застосовано норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та позивачем належними доказами не підтверджено розмір орендної плати, яку повинна сплатити відповідачка у справі, суд дійшов висновку про скасування рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 рокуз ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи висновок суду про скасування судового рішення з ухваленням нового, судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції підлягають відшкодуванню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, та стягненню на користь апелянта сплачений нею судовий збір в розмірі 2643 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Лубенської міської ради до ОСОБА_5 про стягнення збитків за користування земельною ділянкою - відмовити за недоведеністю.

Стягнути з прокуратури Полтавської області на користь ОСОБА_5 сплачений нею судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 2643 гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2018 року.

Головуючий суддя : _________ П.С. Абрамов

Судді: ________ Л.М. Хіль _________ Прядкіна О.В.