Справа № 153/1200/17
Провадження № 22-ц/772/1224/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 рокуСправа № 153/1200/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С.К., Рибчинського В.П.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

відповідач: ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 березня 2018 року, ухвалене у складі судді Дзерина М.М., о 11 год. 26 хв. в приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області,

встановив:

14 вересня 2017 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 26 червня 2007 року було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 97 200,00 доларів США, а позичальник зобовязався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку№1 до договору та сплатити проценти в порядку та на умовах, передбачених даним договором. Також, між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 02 серпня 2007 року у відповідності до якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 38100.00 доларів США, а позичальник зобовязався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору та сплатити проценти в порядку та на умовах передбачених даним договором.

За умовами договору іпотеки від 26.06.2007 року, укладеного між сторонами для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №1, ОСОБА_4 були передані в іпотеку нежитлові будівлі, а саме: будинок електростанції, що знаходиться по вул. Будівельній, 25з в місті Ямпіль Вінницької області, цех каменеобробки, що знаходиться по вул. Будівельній, 25ж в місті Ямпіль Вінницької області, будинок кабінету по техніці безпеки, що знаходиться по вул. Будівельній, 25 в місті Ямпіль Вінницької області.

За умовами договору іпотеки від 02 серпня 2007 року, укладеного між сторонами для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №2, ОСОБА_4 були передані в іпотеку нежитлові будівлі, а саме: будинок електростанції, що знаходиться по вул. Будівельній, 25з в місті Ямпіль Вінницької області; цех каменеобробки, що знаходиться по вул. Будівельній, 25ж в місті Ямпіль Вінницької області, будинок кабінету по техніці безпеки, що знаходиться по вул. Будівельній, 25 в місті Ямпіль Вінницької області, а також передано в іпотеку земельну ділянку розміром 1,2965 га, кадастровий номер :03:001:0001, що знаходиться по вул. Будівельній, 25 в місті Ямпіль Вінницької області.

В звязку із невиконанням позичальником зобовязань щодо повернення кредиту та процентів, сплати пені по вказаним кредитним договорам виникла прострочена заборгованість, тому банк звернувся із відповідним позовом до Ленінського районного суду м. Вінниці про стягнення заборгованості.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 19 травня 2009 року по справі № 2-2509/09 позов АКБ «УкрСиббанк» було задоволено та вирішено стягнути з ОСОБА_4 заборгованість по кредитному договору.

27 липня 2013 року ОСОБА_4 помер. 18 грудня 2013 року банк направив вимогу до спадкоємців на адресу 1-ої Вінницької державної нотаріальної контори за останнім відомим банку місцем проживання боржника та на адресу Ямпільської державної нотаріальної контори за місцем знаходження вказаного вище предмету іпотеки. Також, була направлена вимога дружині померлого - ОСОБА_3.

Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості був направлений до Центрального відділу ДВС м. Вінниця для виконання. В грудні 2016 року виконавчий лист повернутий без виконання в звязку із відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення. Станом на 17 серпня 2017 року рішення суду не виконано, заборгованість не погашена, тому звернувшись в суд з позовом ПАТ «УкрСиббанк» просивз метою погашення заборгованості в розмірі 247 117 доларів США 49 центів з яких: заборгованість за кредитним договором № 0 від 26 червня 2007 року у розмірі 176840 доларів США 23 центів, з яких 85598 дол. США 53 центів заборгованість по кредиту та 91241 дол. США 70 центів заборгованість по процентам нарахованим по 26 липня 2013 року; за кредитним договором № 0 від 02 серпня 2007 року у розмірі 70277 доларів США 26 центів з яких 34017 доларів США 87 центів заборгованість за кредитом, 36259 доларів США 39 центів заборгованість за процентами нарахованим по 26 липня 2013 року, а також погашення судових витрат у розмірі 1600 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки будинок електростанції, що знаходиться по вул. Будівельній, 25з в місті Ямпіль Вінницької області, цех каменеобробки, що знаходиться по вул. Будівельній, 25ж в місті Ямпіль Вінницької області, будинок кабінету по техніці безпеки, що знаходиться по вул. Будівельній, 25 в м. Ямпіль Вінницької області, а також земельну ділянку розміром 1,2965 га, кадастровий номер :03:001:0001, що знаходиться по вул. Будівельній, 25 в місті Ямпіль Вінницької області. Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «УкрСиббанк» пропущено строк позовної давності при зверненні в суд з даним позовом, предметом якого є вирішення питання щодо погашення заборгованості позичальника за кредитними договором шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки.

Не погоджуючись з рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 березня 2018 року ПАТ «Укрсиббанк» подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» зроблено посилання на неправильне застосування судом положень Цивільного кодексу України щодо застосування строків позовної давності.

25 травня 2018 року ОСОБА_3 надала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 березня 2018 року залишити без змін.

В судовому засіданні представник ПАТ «УкрСиббанк» апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 березня 2018 року таким вимогам закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно із договорами про надання споживчого кредиту №0 від 26.06.2007 року та №0 від 02.08.2007 року ОСОБА_4 зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит в іноземній валюті в сумі 97200 доларів США та 38100 доларів США (а.с.28-31, 33-37 том 1).

В рахунок забезпечення кредитного зобовязання між сторонами було укладено договір іпотеки від 26 червня 2007 року (а.с.40-42 том 1) за змістом якого предметами іпотеки є будинок електростанції, що знаходиться у місті Ямпіль по вулиці Будівельній, 25з Вінницької області, який належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу; цех каменеобробки, що знаходиться у місті Ямпіль по вулиці Будівельній, 25ж, який належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу; будинок кабінету по техніці безпеки, що знаходиться у місті Ямпіль по вулиці Будівельній, 25, який належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Ринкова вартість будинку електростанції, цеху каменеобробки та будинку кабінету по техніці безпеки станом на 26 червня 2007 року становить 981 844 гривні.

Згідно із договором іпотеки від 02 серпня 2007 року (а.с.43-48 том 1), предметами іпотеки є будинок електростанції, що знаходиться у місті Ямпіль по вулиці Будівельній,25з Вінницької області, який належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу; цех каменеобробки, що знаходиться у місті Ямпіль по вулиці Будівельній, 25ж, який належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу; будинок кабінету по техніці безпеки, що знаходиться у місті Ямпіль по вулиці Будівельній, 25, який належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу; земельна ділянка розміром 1,2965 га, кадастровий номер :03:001:0001 в межах згідно з планом, розташована на території Ямпільської міської ради Вінницької області по вулиці Будівельній,25 у місті Ямпіль Вінницької області, передана для роздрібної торгівлі та комерційних послуг. Земельна ділянка належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯБ №718547 виданого Ямпільським районним відділом земельних ресурсів Вінницької області 30 липня 2007 року. Експертна грошова оцінка земельної ділянки складає 385449 гривень. Загальна вартість предметів іпотеки становить 1367293 гривні.

Приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області накладено заборону відчуження предметів іпотеки, які вказані у договорах іпотеки від 26 червня 2007 року та від 02 серпня 2007 року.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці від 19 травня 2009 року, яке набрало законної сили 30 травня 2009 року (а.с.49-51 том 1) із ОСОБА_4В стягнуто на користь позивача заборгованість по кредитних договорах про надання споживчого кредиту №0 від 26.06.2007 року в сумі 706025,85 грн., №0 від 02.08.2007 року в сумі 282040,07 грн., а також стягнуто витрати по сплаті державного мита 1700.00 грн., та 30.00 грн. за інформаційно-технічне забезпечення.

Постановою державного виконавця серії ВП №46186976 від 16.12.2016 року (а.с.52 том 1) виконавчий лист №2-2509/2009, виданий 05.10.2010 року Ленінським районним судом міста Вінниці, повернуто стягувачу у звязку із відсутністю у боржника ОСОБА_4 майна, на яке може бути звернено стягнення.

23 липня 2013 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №265685 від 30 липня 2013 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Положеннями частини першої та третьої статті 33, частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок прийняття спадщини визначено главою 87 ЦК України.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до статей 1268, 1269 ЦК України спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла відповідач.

За змістом частин першої - третьої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор вправі заявити вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

При цьому, обов'язковою умовою пред'явлення позову до спадкоємця є письмова вимога кредитора до спадкоємця про виконання обов'язку спадкодавця (частина друга статті 1282 ЦК України) і лише в разі відмови, банк має право на задоволення вимог про накладення стягнення на майно.

З матеріалів справи видно, що 18 грудня 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» направив вимогу відповідачу та до нотаріальних контор, яку не було задоволено спадкоємцем ОСОБА_3, а до суду із зазначеним позовом звернувся лише 14 вересня 2017 року, тобто через три роки і вісім місяців.

Поняття «строк пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред'явлення вимог до спадкоємців, позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі №522/407/15-ц.

01 листопада 2017 року до початку розгляду справи по суті представник відповідача ОСОБА_5 подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 є окремою підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про неправильне вирішення судом першої інстанції питання застосування строків позовної давності є безпідставними, оскільки судом першої інстанції достовірно встановлено початок перебігу строку позовної давності та час предявлення відповідного позову.

Щодо викладеного посилання на підстави припинення іпотеки, то в апеляційний суд звертає увагу і це ж зазначено в рішенні суду першої інстанції, що в даному випадку сплив позовної давності сам по собі не припиняє основного зобовязання за кредитним договором і не вважається підставою для припинення іпотеки.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулись у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, ЄСПЛ, від 22 липня 2014 року).

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 14 вересня 2017 року року, пропустивши таким чином трирічний строк позовної давності, який сплинув 18 грудня 2016 року. Оскільки відповідач звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності, то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові.

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги в їх сукупності, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 березня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_2

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно із оригіналом

Головуючий: В.В. Оніщук