Справа № 454/1992/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокаля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Варязька сільська рада Сокальського району Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення-,,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з даною заявою в якій вказує, що 09.03.2015 р. помер його батько ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок №19 по вул. Зелена у с.Лубнівка Сокальського району.

Право особистої власності на житловий будинок оформлено на підставі рішення виконкому Варязької сільської ради №107 від 15.11.1996 р. у ДКП ЛОР «Червоноградське МБТІ», однак будинок був збудований в 1964 році та належав колгоспному двору на чолі батька та матері позивача.

Оскільки позивач є спадкоємцем майна батька за заповітом, а відповідач, крім права на обовязкову частку у спадщині, претендує і на видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні, тому встановлення факту належності спадкового будинку до суспільної групи господарств, оскільки майно колгоспного двору є спільним майном подружжя, має значення для правильного оформлення спадщини.

На забезпечення позову 30.11.2017 р. винесено ухвалу якою заборонено приватному нотаріусу Сокальського нотаріального округу ОСОБА_5 видавати ОСОБА_2 свідоцтво на право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті ОСОБА_4

24.01.2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 подали зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, третя особа державний нотаріус Великомостівської нотаріальної контори ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним.

Однак згідно ухвали суду від 05.03.2018р. відмовлено в обєднані первісного позову із зустрічним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеними у позові.

Відповідач та його представник адвокат ОСОБА_9 проти позову заперечили, зазначили, що згідно чинного законодавства вказаний житловий будинок не відноситься до майна, що було власністю колгоспного двору.

Третя особа ОСОБА_6 проти позову заперечила.

Представник Варязької сільської ради Сокальського району в судове засідання не прибув, одна через канцелярію суду надано заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд, вислухавши думку учасників справи та дослідивши письмові докази вважає за необхідне заяву задовольнити, виходячи із наступних підстав.

09.03.2015р. помер ОСОБА_4, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ №398072.

Із копії заповіту, посвідченого 02.12.2014р. державним нотаріусом Великомостівської державної нотаріальної контори вбачається, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив розпорядження та все своє майно заповів синові ОСОБА_1

Факт родинних відносин підтверджено копією свідоцтва про народження серії І-СГ №109790, згідно якого вбачається, що ОСОБА_1 народився 16.02.1970р.н., його батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Згідно копії свідоцтва про право власності на будівлі виданого виконкомом Варяжської сільради від 1997р. встановлено, що будинок по вул. Зелена 19 в цілому зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Варяжської сільської ради від 15.11.1996р.

Так виконавчим комітетом Варяжської сільської ради народних депутатів Сокальського району прийнято рішення №107 від 15.11.1996 року та вирішено оформити право власності на будинок №19 по вул. Заленій у с. Лубнівка Сокальського району та видати свідоцтво про право власності.

Отже судом встановлено, що позивач є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_4

в порядку спадкування за заповітом а відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом першої черги, так як є дружиною спадкодавця.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні

правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно.

Так, згідно із даними погосподарської книги за 1986-2000 рік ОСОБА_4 зазначений головою двору. Членами господарства зазначені: ОСОБА_4 чоловік, ОСОБА_2 жінка, ОСОБА_1 син.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової

реєстрації таких прав.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилосьтакож питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичногообліку, щоздійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу ДержжитлокомунгоспуУкраїнивід 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, маютьті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх йог очленів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Отже, оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991 року(до введення в дію Закону України «Про власність») спадкодавці як члени колишнього

колгоспного двору набули на нього право сумісної власності, причому це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення в дію вказаного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належить його членам на правісумісної власності.

Враховуючи норми цивільного законодавства, які діяли на момент зведення житлового будинку, суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту, що житловий будинок належав колгоспному двору є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 293-294, 268, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме що житловий будинок №19 по вул.Зеленій в с.Лубнівка Сокальського району належав колгоспному двору ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Головуючий: О. А. Веремчук