Ухвала

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 201/901/18

провадження № 61-48722ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 липня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 06 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» про стягнення не нарахованої та недоплаченої суми стипендії з урахуванням інфляційних витрат,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (далі - ДВНЗ «Донецький національний технічний університет») про стягнення не нарахованої та недоплаченої суми стипендії з урахуванням інфляційних виплат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01 вересня 2012 року ОСОБА_1 зараховано до складу студентів денної форми навчання на гірничому факультеті Донецького національного технічного університету на пільгових умовах, як особа, батько якої є шахтарем та який має стаж підземної роботи не менше як 15 років.

На підставі частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» ОСОБА_1 має право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, натомість з 01 вересня 2012 року по грудень 2016 року стипендія йому нараховувалась на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Посилаючись на вказані обставини та враховуючи, що ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» за період з вересня 2012 року по грудень 2016 року не доплатив ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 42 282,49 грн, а про порушене право він дізнався з довідок про доходи від

05 серпня 2017 року, ОСОБА_1 просив стягнути з навчального закладу на його користь вказану суму заборгованості, 3 % річних - 4 012,16 грн, 36 119,47 грн інфляційних втрат, а усього 82 414,12 грн, а також понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від

06 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» про стягнення не нарахованої та недоплаченої суми стипендії з урахуванням інфляційних витрат задоволено.

Стягнуто з ДВНЗ «Донецький Національний технічний університет» на користь ОСОБА_1 не нараховану та не доплачену стипендію в розмірі 42 282,49 грн, 3 % річних в розмірі 4 012,16 грн, інфляційні втрати у розмірі 36 119,47 грн, а всього 82 414,12 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Донецького апеляційного суду від 06 листопада 2018 року, з урахуванням ухвали Донецького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» задоволено частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від

06 липня 2018 року в частині задоволення вимог про стягнення за період з вересня 2012 року по грудень 2014 року недонарахованої і невиплаченої стипендії, 3% річних, інфляційних втрат скасовано, в частині розподілу судових витрат - змінено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» про стягнення за період з вересня

2012 року по грудень 2014 року 28 323,05 грн не донарахованої і невиплаченої стипендії, 3 288,77 грн ? 3% річних, 32 092,87 грн інфляційних втрат відмовлено.

Рішення в частині стягнення з ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» на користь ОСОБА_1 за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року 13 959,44 грн не донарахованої і невиплаченої стипендії, 723,39 грн - 3% річних, 4 026,60 грн інфляційних втрат, усього 18 709,43 грн залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

12 грудня 2018 року через засоби поштового зв'язку ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 липня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 06 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у справі № 201/901/18 є стягнення з ДВНЗ «Донецький Національний технічний університет» на користь ОСОБА_1 не нарахованої та не доплаченої стипендії в розмірі 42 282,49 грн, 3 % річних в розмірі 4 012,16 грн, інфляційних втрат у розмірі 36 119,47 грн, а всього 82 414,12 грн.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 176 200,00 грн (1 762,00 грн х 100).

ДВНЗ «Донецький Національний технічний університет» у касаційній скарзі, керуючись підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, посилається на те, що у касаційній скарзі порушено питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Посилання заявника у касаційній скарзі на пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є безпідставними.

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскаржені судові рішення прийняті у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про відмову відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 липня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 06 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» про стягнення не нарахованої та недоплаченої суми стипендії з урахуванням інфляційних витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило