Постанова

Іменем України

18 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 2-453/10

провадження № 61-33755 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області

від 21 червня 2017 року у складі судді Сидоренко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2009 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25 січня 2010 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, площею 0, 059 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08 листопада 2007 року, в розмірі 172 993, 05 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У вересні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2017 року заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу дублікатів виконавчих листів задоволено.

Видано ПАТ «Укрсоцбанк» дублікати виконавчих листів на примусове виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 січня 2010 року, та на стягнення судового збору.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ураховуючи відсутність доказів на підтвердження отримання ПАТ «Укрсоцбанк» виконавчих листів на примусове виконання рішення суду та стягнення судового збору, а також не надходження їх до Чорноморського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, наявні підстави вважати їх втраченими, наслідком чого є видача їх дублікатів.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області

від 31 березня 2017 року за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу дублікатів виконавчих листів.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відсутність ОСОБА_2 під час проголошення ухвали суду першої інстанції не може бути поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки у судовому засіданні

31 березня 2017 року був присутній її представник. Крім того у з журналу судового засідання не вбачається, що в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у липні 2017 року, ОСОБА_2, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що 06 червня 2017 року вона отримала копію ухвали суду від 25 квітня 2017 року про усунення недоліків апеляційної скарги, якою їй було запропоновано протягом 30 днів з дня її отримання, подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. На виконання зазначеної ухвали, вона 09 червня 2017 року направила заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2017 року їй було направлено лише 07 квітня 2017 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження. 15 квітня 2017 року вона отримала зазначену ухвалу, а 18 квітня 2017 року подала апеляційну скаргу. В день проголошення оскаржуваної ухвали, вступну та резолютивну частину чи повний текст оскаржуваної ухвали її представнику не було вручено, а тому вважала, що недотримання судом вимог статті 222 ЦПК України 2004 року позбавило її можливості відповідно до вимог статті 295 цього Кодексу подати мотивовану апеляційну скаргу у передбачені законом строки, у зв'язку з чим апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

04 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Строк протягом якого особа може скористатись своїм правом на апеляційне оскарження судового рішення визначається приписами статті 294 ЦПК України 2004 року, згідно з частиною першою якої апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до частини другої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

При цьому підстави для поновлення строку не є вичерпними.

Апеляційний суд установив, що оскаржувана ухвали була проголошена в судовому засіданні 31 березня 2017 року, при її проголошенні був присутній представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

18 квітня 2017 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області

від 31 березня 2017 року залишено без руху з підстав неналежного оформлення апеляційної скарги, а також у зв'язку з пропуском строку на апеляційне оскарження, питання про поновлення якого заявник не ставила.

06 червня 2017 року ОСОБА_2 отримала копію зазначеної ухвали, а

09 червня 2017 року направила виправлену редакцію апеляційної скарги та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. На обгрунтування доводів про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначала, що її представник був присутній у судовому засіданні при проголошенні вступної та резолютивної частини оскаржуваної ухвали від 31 березня 2017 року. Вступну та резолютивну частину ухвали суд не видав, копію повного тексту зазначеної ухвали, направлену їй судом 07 квітня 2017 року, вона отримала лише 15 квітня 2017 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження, а тому вважала, що строк на апеляційне оскарження був пропущений не з її вини, у зв'язку з чим просила його поновити.

Відхиляючи зазначені заявником обставини пропуску строку на апеляційне оскарження, як неповажні, апеляційний суд зазначив, що з журналу судового засідання від 31 березня 2017 року не вбачається, що судом була проголошена лише вступна та резолютивна частина оскаржуваної ухвали. Письмових зауважень до журналу судового засідання заявник не надавала, а відтак наведені нею обставини не є поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Частиною першою статті 218 ЦПК України 2004 року передбачено, що рішення суду або його вступна та резолютивна частини проголошуються негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Головуючий роз'яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин судового рішення суд повідомляє, коли особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду.

Відповідно до частини другої статті 222 ЦПК України 2004 року копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.

В матеріалах справи відсутні докази видачі судом першої інстанції представнику ОСОБА_2 вступної та резолютивну частину оскаржуваної ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2017 року чи її повного тексту, як це передбачено частиною другою статті 222 ЦПК України. Повний текст зазначеної ухвали був направлений на адресу заявника лише

07 квітня 2017 року, і вона її отримала лише 15 квітня 2017 року, що підтверджується документально.

Таким чином, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції було надіслано заявнику поза межами строку на апеляційне оскарження, встановленого частиною другою статті 294 ЦПК України. На зазначене суд апеляційної інстанції увагу не звернув, належно не перевірив доводів заявника про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, хоча мав таку можливість. Зокрема з Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що ухвала Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2017 року була надіслана лише 05 квітня 2017 року, зареєстрована 06 квітня 2017 року, а оприлюднена 10 квітня 2017 року. Зазначене свідчить про те, що раніше

05 квітня 2017 року ОСОБА_2 не могла ознайомитися з повним текстом оскаржуваної ухвали, що надавало б їй можливість скласти мотивовану апеляційну скаргу.

У разі якщо недотримання строків апеляційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої інстанції, зокрема особі не надіслана протягом строку на апеляційне оскарження копія повного тексту рішення суду першої інстанції, то ця обставина може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження за заявою особи, яка оскаржує судове рішення.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 лютого 2017 року у справі № 6-3102цс16.

Сама по собі присутність сторони чи її представника під час проголошення рішення не є безумовною підставою для відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження, оскільки відсутність у сторони повного тексту судового рішення унеможливлює мотивування апеляційної скарги, що є її обов'язковим елементом відповідно до вимог статті 295 ЦПК України 2004 року.

Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша та друга статті 55 Конституції України).

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року

№ 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожної особи на звернення до суду.

Право на ефективний судовий захист закріплено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першому протоколі та протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Апеляційний суд зазначеного не урахував, а тому дійшов передчасного висновку про відсутність поважних причин для поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження, та відмовив у відкритті апеляційного провадження у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до частин четвертої та шостої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик