Справа № 369/6605/18
Провадження № 2/369/2744/18
РІШЕННЯ

Іменем України

24.09.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Головатюк О.В.

за участі представника позивача Дубінчик Л.М.

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Служенко Т.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей та сім"ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, комунальний заклад Київської обласної ради "Спеціалізований обласний будинок дитини м.Боярка", виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинська місцева прокуратура Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року позивач звернувсь з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що відповідачка по справі є мамою неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відомості про батька ОСОБА_6 записані на підставі ч.1 ст. 135 СК України, а батько ОСОБА_7 - помер. Діти перебувають на профілактичному обліку у службі в справах дітей та сім'ї - як діти з сім'ї, у якої батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. На час подання позову до суду діти перебувають у КЗЩ КОР"Спеціалізований обласний будинок дитини м.Боярка". Регулярно відповідачка залишала дітей на бабу та прабабусю без їх попередньої згоди, відсутня була по 10-12 годин переважно у нічний та вечірній час, а іноді по декілька днів. За місцем проживання ОСОБА_2 характеризується негативно. Неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків.

Просили суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, до малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку і до досягнення дітьми повноліття.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Суду пояснили, що до служби в справах дітей неодноразово звертались мати та бабуся відповідача по справі із скаргами про залишення ОСОБА_2 своїх малолітніх дітей. Тому малолітніх дітей було вилучено з родини. Про обставини жорстокого поводження відповідача з дітьми відомо зі слів матері та бабусі відповідачки, між якими склались вкрай неприязні стосунки.

У судовому засіданні представник КЗ Київської обласної ради "Спеціалізований обласний будинок дитини м.Боярка" суду пояснила, що діти при прийнятті до будинку були доглянуті, вад здоров'я не виявлено. За дітьми здійснювався належний догляд. З часу перебування дітей у закладі, мати постійно їх відвідує, купує іграшки, солодощі, грається з ними. Видно гарне ставлення як відповідачки до дітей, так і діти люблять свою маму. Просила суд вирішити спір відповідно до вимог закону.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечувала. Подала суду відзив на позов. Вказала, що після смерті чоловіка вона повернулась проживати до своєї мами та бабусі. Між ними склались неприязні стосунки. Вони неодноразово погрожували забрати у неї дітей, тому створюють неможливі умови для проживання. Квартира складається з трьох кімнат, а їй з двома дітьми виділили найменшу кімнату. До адміністративної відповідальності вона не притягувалась. Вказала, що для забезпечення своїх дітей, вона вимушена підробляти, бо іншого джерела доходу немає, тому інколи залишає дітей вночі на свою маму та бабу. Натомість вони постійно телефонують в поліцію та повідомляють неправдиву інформацію щодо її відсутності. Всі докази позивача містять інформацію лише зі слів її матері та бабусі, тому і не відповідає дійсності та є надуманими. Вона дуже любить своїх дітей, намагається їх забезпечити, піклується про їх розвиток, створює умови для розвитку та проживання, тому повність заперечує позов. Просила відмовити в задоволенні позову.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

При розгляді справи судом встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_9 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Батьками неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, є ОСОБА_10 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2, виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_10, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3, виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області.

За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частина перша статті 164 СК України містить вичерпні підстави позбавлення батьківських прав і розширеному тлумаченню не підлягає.

Встановлено, що малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживали разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

За ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З пояснень сторін встановлено, що у квартирі АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_2, двоє малолітніх дітей, мати та бабуся відповідача. Між ними склались неприязні стосунки, відбуваються постійно сварки, звернення до поліції, до служби в справах дітей. ОСОБА_2 виховує дітей одна, матеріальної допомоги від батьків своїх дітей не отримує, діти повністю знаходяться на її утриманні. Дані обставини не опспорювались сторонами при розгляді справи

Згідно вимог частин 4, 5 та 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень пунктів 15 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Подані суду акти, довідки, звернення до правоохоронних органів як підтвердження злісного ухилення від виконання своїх материнських обов'язків, оскільки зазначені зі слів матері відповідача, з якою склались неприязні стосунки. Щодо викликів відповідача на співбесіди, суд оцінює критично, оскільки не містять підтвердження вручення ОСОБА_2 відповідних повідомлень. На обстеження або на складення актів ОСОБА_2 не запрошувалось. Наявність складеного адміністративного протоколу не може підтверджувати наявність вини або складу правопорушення, оскільки постанови суду про визнання винною суду подано не було. Не повідомлено про неможливість подання такого доказу, або витребування інформації.

10 квітня 2018 року рішенням комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області рекомендовано органу опіки та піклування надати висновок до Києво-Святошинського районного суду щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

19 квітня 2016 року орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, як зазначено в абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З огляду на викладене суд вважає, що хоча відповідачка як мати має певні прояви агресії, але не щодо дітей, але бере активну участь у фізичному і духовному розвитку дітей, їх навчанні, вихованні тощо, і позбавлення її батьківських прав є крайнім заходом, що в даному випадку є недоречним, оскільки матеріали справи не містять переконливих доказів, які б давали підстави характеризувати відповідача з негативної сторони або його подальше небажання виконувати батьківські обов'язки.

З цих же підстав суд не погоджується з висновком комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача і з врахуванням того, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України), та вважає, що такий висновок не є достатньо обґрунтованим.

Оскільки доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання обов'язків батька, не піклування про духовний розвиток дитини, не забезпечення його матеріально тривалий час, суду не подано, суд вважає, що підстав позбавлення відповідача батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позову Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей та сім"ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, комунальний заклад Київської обласної ради "Спеціалізований обласний будинок дитини м.Боярка", виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинська місцева прокуратура Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області (пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено 28 вересня 2018 року.

Суддя