АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/283/18 Номер провадження 22-ц/786/1692/18Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 травня 2018 року у складі головуючого судді Сидоренко Ю.В.

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Миргородська районна державна адміністрація, про надання дозволу на виготовлення проїзних документів дитині та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька.

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом та просила постановити рішення, яким дозволити тимчасовий виїзд за межі території України в Арабську Республіку Єгипет малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в її супроводі із загальним терміном перебування за межами України з 01 квітня 2018 року по 01 жовтня 2018 року, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 травня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Надано ОСОБА_3 дозвіл на оформлення проїзних документів на виїзд за кордон громадянки України ОСОБА_4, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кибинці Миргородського району Полтавської області, та дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_4 в супроводі матері - ОСОБА_3 за межі України до Арабської Республіки Єгипет у період з 01 вересня 2018 року по 01 жовтня 2018 року без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував конкретний період виїзду за кордон дитини, адреси точного місця знаходження за кордоном та назви готелю перебування.

Також вказує, що позивач не довела необхідності виїзду дитини за кордон і що такий виїзд буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Крім того, надання такого дозволу порушить порядок його участі у вихованні доньки та фактично позбавить його можливості знати про місцезнаходження доньки, умови її проживання, через що вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту першому частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

По справі встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Виконавчим комітетом Кибинської сільської ради Миргородського району Полтавської області 23.01.2014 року.

На даний час дочка сторін проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Мати дитини, маючи намір виїхати з дитиною на відпочинок за кордон до Арабської Республіки Єгипет, зважаючи на потреби дитини у оздоровленні біля моря, та враховуючи на перешкоди, які у цьому чинить відповідач, звернулась до суду з даним позовом.

Судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють тимчасовий виїзд дитини за межі України, а також обставин, що викликають сумнів у здатності матері дитини забезпечити належний догляд за нею під час перебування за кордоном.

Відповідно до статті 7 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння.

Відповідно до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 150, частин першої, другої статті 155 СК України батьки зобов'язані поважати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Питання виховання дитини за вимогами статті 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку.

Як вбачається зі статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Таким чином, за змістом наведених правових норм слід дійти висновку, що у разі відсутності згоди одного з батьків питання про тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду, а при задоволенні такого позову судом ухвалюється рішення про дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон.

Суд першої інстанції, з'ясувавши усі фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що виїзд дитини для відпочинку та оздоровлення на морському узбережжі Арабської Республіки Єгипет у супроводі матері відповідатиме найкращім інтересам дитини, а відсутність добровільної згоди батька є підставою для надання дозволу на виїзд дитини за межі України судом.

В оскаржуваному рішенні суду зазначено країну виїзду, строк та мету виїзду, що відповідає нормам чинного законодавства, що регулюють спірне питання, та спростовує доводи апеляційної скарги відповідача.

Дитина постійно проживає з матір'ю - позивачем по справі, яка забезпечує її догляд та утримання, тому доводи апеляційної скарги відповідача про неспроможність позивача виконувати свої батьківські обов'язки за межами України та відсутність у неї матеріального доходу для забезпечення дитини є безпідставними.

На офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України містяться рекомендації громадянам України у зв'язку зі складною безпековою ситуацією в Єгипті (оновлені 18.04.2018) щодо продовження режиму надзвичайного стану в країні на три місяці - до 15.07.2018 року, що не мають категоричної форми та не є свідченням наявності реальної небезпеки для життя та здоров'я дитини під час подорожі до Арабської Республіки Єгипет у супроводі матері з 01 вересня по 01 жовтня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на незгоді відповідача з рішенням суду щодо оцінки доказів по справі, що за відсутності факту порушення судом норм процесуального права при їх дослідженні та оцінці не є підставою для скасування судового рішення.

Оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування колегією суддів не вбачається.

За вказаних обставин апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя підпис С.Б. Бутенко

Судді підпис Г.Л. Карпушин

підпис Л.М. Хіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.Б. Бутенко