Номер провадження 2/754/3095/18
РІШЕННЯ

Іменем України

31 липня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Дмитрієвої А.

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про збільшення розміру аліментів, позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

В провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про збільшення розміру аліментів, позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 31 березня 2009 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх доньок - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 лютого 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Також, даним рішенням на користь позивача з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньок в розмірі 2000 гривень. Як зазначає позивач, відповідач не виявляє бажання сплачувати аліменти на утримання дітей, а визначена раніше судом сума аліментів не є достатньою для утримання двох неповнолітніх дітей, а тому вона вимушена була звернутись до суду з позовною вимогою про збільшення розміру аліментів. Крім того, у зв'язку з тим, що відповідач з 2015 року не виконує належним чином своїх батьківських обов'язків, позивач звернулась з позовом про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Ухвалою суду від 16.01.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Протягом підготовчого розгляду позивач, її представник вимоги позову підтримали в повному обсязі. До судового розгляду позивач не з'явилась, в поданій суду заяві просила справу слухати за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач до суду не з'являвся, про час та місце підготовчого та судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської в м. Києві РДА до судового розгляду не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, в поданій суду заяві просив справу слухати за його відсутності.

За даних обставин, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

31 березня 2009 року сторони уклали шлюб.

Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх доньок - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 лютого 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Також, даним рішенням на користь позивача з відповідача було стягнуто аліменти на утримання кожної з доньок в розмірі по 1000 гривень щомісячно, починаючи з 19.11.2014 року. Рішенням набрало законної сили 24.02.2015 року.

Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з висновком Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації №102/03/31-4325 від 14.05.2018 року, визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх доньок - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з матір'ю - позивачем по справі, та перебувають на її утриманні. Позивач займається забезпеченням, вихованням та розвитком своєї дитини.

Проаналізувавши встановленні обставини в їх сукупності, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Щодо збільшення розміру аліментів на утримання дитини.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 грн., з 1 травня - 1777 грн., з 1 грудня - 1860 грн.

З огляду на викладене, суд вважає збільшення розміру аліментів на утримання дитини доцільним та таким, що відповідає інтересам неповнолітніх дітей сторін.

Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Щодо позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст. 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Виходячи зі змісту принципу 7 Декларації прав дитини, найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В положеннях ч.3, 4 ст. 155 СК України закріплено, що відмова батьків від дитини є невірозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Нормою ч. 2 ст. 157 СК України встановлено обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні та право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Статтею 165 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Приймаючи до уваги висновок Деснянської в м. Києві РДА про доцільність позбавлення батьківських прав, а також встановлені судом обставини, що свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо виховання неповнолітніх доньок, суд приходить до висновку про можливість позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх доньок - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стаття 166 СК України передбачає такі правові наслідки позбавлення батьківських прав: 1. Особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. 2. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись приписами Декларації прав дитини, Конвенції ООН про права дитини, положеннями ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст.150, 155, 157, 164-166 Сімейного Кодексу України, ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268,280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про збільшення розміру аліментів, позбавлення батьківських прав задовольнити.

Збільшити розмір аліментів, визначений заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року щодо стягнення з аліментів та стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Дніпровським РУГУ МВС України в м. Києві) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, (ІПН НОМЕР_1) аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Збільшити розмір аліментів, визначений заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року щодо стягнення з аліментів та стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Дніпровським РУГУ МВС України в м. Києві) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, (ІПН НОМЕР_1) аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Дніпровським РУГУ МВС України в м. Києві) відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Дніпровським РУГУ МВС України в м. Києві) відносно малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя