АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року м. Київ

Справа № 22-5662 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Рибалка Ю.В.

Унікальний №756/3460/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства зобмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Інвест-Кредо», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Граніттранссервіс» про визнання незаконними та скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &quро;Про судоустрій і статус суддів&q?й ; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?ку;Голос України&quuo; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII&qu=';Прикінцеві та перехідні положення&q?ре; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &que=;Про судоустрій і статус суддів&q?й ; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII&qu=';Перехідні положення&q?ре; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо», ПНКМНО Войтовського В.С., третя особа: ТОВ «Граніттранссервіс» про визнання незаконними та скасування рішень.

Просила визнати незаконним рішення ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки та визнати протиправним та скасувати рішення ПНКМНО Войтовського В.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37012851 від 11.09.2017 16:27:59 за яким зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо», .

В обґрунтування позову посилалась на те, що 12.07.2010 року між Акціонерним банком «Київська Русь» та ТОВ «Граніттранссервіс» було укладено кредитний договір №19574-20/10-1, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 2 770 000,00 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 22% річних, строком до 12.07.2011 р.

З метою забезпечення виконання умов укладеного кредитного договору 15.07.2010 р. між Акціонерним банком «Київська Русь» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав іпотекодержателю на забезпечення виконання основного зобов'язання належне йому на праві власності нерухоме майно - квартиру №161, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Героїв Сталінграду, 12Г.

10.07.2017 р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» були укладені договори про відступлення прав вимоги за кредитним договором №19574-20/10-1 від 12.07.2010 р. та про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.07.2010 р.

Після укладення договорів відступлення прав вимоги ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» було направлено боржнику і поручителю вимогу про усунення порушень умов кредитного договору та погашення наявної заборгованості в розмірі 8 818 541,20 грн., а також повідомлено, що у випадку непогашення боргу протягом 30 днів товариством буде реалізовано право на звернення стягнення на предмет іпотеки способом передбаченим умовами укладеного договору.

11.09.2017 р. ПНКМНО Войтовським В.С. на підставі наданих ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» документів було здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме: зареєстровано право власності на квартиру №161 за адресою: м. Київ, пр-т Героїв Сталінграда, 12 за ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо».

Вважала, що дії товариства є незаконними та такими, що порушують законні права та інтереси позивача, оскільки ПАТ «Банк «Київська Русь» вже скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення з відповідним позовом до суду, який було задоволено.

В рамках виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на спірну квартиру, який був чинним на момент реєстрації права власності приватним нотаріусом за ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо».

27.04.2018 р. представником позивача було подано заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на нерухоме майно: об'єкт житлової нерухомості - квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; реєстраційний номер об'єкту: 380, що належить ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо»; заборони будь-якому державному реєстратору Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та будь-яким іншим суб'єктам державної реєстрації прав, в тому числі нотаріусам, вчинення реєстраційних дій, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав, в тому числі приймати рішення про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень, а так само вносити зміни до вже існуючих записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно об'єкту нерухомого майна: об'єкт житлової нерухомості - квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; реєстраційний номер об'єкту: 380, що належить ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо».

Позивач вважала, що належним способом захисту її порушеного права власності є відновлення стану, який існував раніше. Шляхом визнання недійсними рішень та їх скасування, на підставі чого відповідні зміни будуть внесені державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на майно та їх обтяжень.

Пояснювала, товариство звернулось до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказуючи підставою необхідність зняття накладеного державним виконавцем арешту за для подальшої реалізації майна. Вказана заява була задоволена.

В подальшому на сайті оголошень позивачем було виявлено повідомлення про продаж квартири розміщеної за адресою: м. Київ, пр-т Героїв Сталінграду, 12Г, яка за описом та фотографіями співпадає зі спірною квартирою №161. В результаті продажу спірного майна позивач буде позбавлена можливості реалізувати своє право на відновлення становища, та буде змушена повторно звертатись з позовом до суду вже до іншої особи.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено частково.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права, просило ухвалу скасувати та відмовити в її задоволенні.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що наведені позивачем в заяві обґрунтування щодо розміщення товариством оголошення про продаж спірної квартири не відповідають дійсності та є спробою ввести суд в оману. З моменту набуття права власності на спірну квартиру товариство не має доступу до неї у зв'язку з чим звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу.

Судом першої інстанції не було оцінено взаємозв'язок між предметом позову і застосованими заходами забезпечення позову, не враховано відсутності об'єктивних загроз для утруднення виконання рішення суду в майбутньому, враховуючи відсутність в прохальній частині вимог про застосування наслідків скасування такого рішення.

Заявлені вимоги носять немайновий характер отже застосований судом першої інстанції спосіб забезпечення є неспівмірним із заявленими вимогами.

Ухвала суду першої інстанції не містить жодного обґрунтування підстав заборони власнику вільно володіти, користуватись та розпоряджатися своїм майном, в тому числі здавати в оренду, що є виявом передчасного задоволення позову ОСОБА_1

Апелянт наполягав, що винесена ухвала порушує його права як власника, оскільки позивач отримала законне право продовжувати незаконно користуватись та використовувати на власний розсуд належне йому майно, а він позбавлений можливості контролювати належне додержання нею обов'язків власника.

Окремо акцентував, що судом першої інстанції не було розглянуто пропозиції позивача щодо зустрічного забезпечення, що є грубим процесуальним порушенням.

У судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» апеляційну скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги в частині скасування ухвали про забезпечення позову не заперечував.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлялись про час, дату та місце судового розгляду.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 12.07.2010 р. між Акціонерним банком «Київська Русь» та ТОВ «Граніттранссервіс»було укладено кредитний договір №19574-20/10-1 (в національній валюті), за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 2 770 000,00 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 22% річних, строком до 12.07.2011 р. (а.с. 39-41)

15.07.2010 р. з метою забезпечення виконання умов укладеного кредитного договору між Акціонерним банком «Київська Русь» та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав іпотекодержателю на забезпечення виконання основного зобов'язання належне йому на праві власності нерухоме майно - квартиру №161, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Героїв Сталінграду, 12Г (а.с.50-52)

30.07.2010 р. між АБ «Київська Русь» та ТОВ «Граніттранссервіс»було укладено договір №1 про внесення змін до кредитного договору №19574-20/10-1 (в національній валюті) від 12.07.2010 р. (а.с.42), яким було внесено зміни та викладено п.4.4. кредитного договору в новій редакції.

14.12.2010 р. між АБ «Київська Русь» та ТОВ «Граніттранссервіс»було укладено договір №2 про внесення змін до кредитного договору №19574-20/10-1 (в національній валюті) від 12.07.2010 р. (а.с.43), яким було внесено зміни та викладено в новій редакції п. 1.1., п. 4.1. та п. 6.1.12. кредитного договору.

14.12.2010 р. між АБ «Київська Русь» та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір №1 про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого 15.07.2010 р. Бочкарьовою Н.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстром №1002 (а.с.53), за умовами якого були внесені зміни та викладено в новій редакції п.1 договору іпотеки.

15.12.2010 р. між АБ «Київська Русь» та ТОВ «Граніттранссервіс»було укладено договір №3 про внесення змін до кредитного договору №19574-20/10-1 (в національній валюті) від 12.07.2010 р. (а.с.44), яким було внесено зміни та викладено в новій редакції п. 1.1. та п. 4.1. кредитного договору.

24.12.2010 р. між АБ «Київська Русь» та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір №2 про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого 15.07.2010 р. Бочкарьовою Н.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстром №1002 (а.с.54), за умовами якого були внесені зміни та викладено в новій редакції п.1 договору іпотеки.

10.07.2017 р. між ПАТ «Банк «Київська Русь», який є правонаступником АБ «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» було укладено договір №UA-EA-2017-06-20-000072-а/42 про відступлення прав вимоги (а.с.45-47), за умовами якого банк відступив новому кредитору права вимоги до позичальника зазначеного у додатку №1 - кредитний договір №19574-20/10-1 від 12.07.2010 р. (а.с.48)

10.07.2017 р. між ПАТ «Банк «Київська Русь», який є правонаступником АБ «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М. 15.07.2010 р. за реєстровим №1002 (а.с.55-56)

13.07.2017 р. на адреси позичальника та поручителя новим кредитором було направлено повідомлення-вимогу погашення заборгованості за кредитним договором №19574-20/10-1 від 12.07.2010 р. шляхом сплати повної суми, яка станом на 10.07.2017 р. становить 8 818 541,20 грн. Окремо попереджено іпотекодавця, що в разі непогашення заборгованості протягом 30 днів буде реалізоване право на звернення стягнення на іпотечне майно одним із способів, передбачених законом або договором іпотеки (а.с.57)

Задовольняючи частково заяву суд першої інстанції виходив з того, що наведені заявником обґрунтування та обставини є достатніми для висновку щодо існування реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в даній справі, а між сторонами дійсно виник спір.

Підстав для заборони будь-яким державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам вчиняти реєстраційні дії зі спірним майном, судом встановлено не було, оскільки таке невизначене коло осіб не є сторонами у справі та запропонований спосіб є неспівмірним із заявленими вимогами.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечено:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Згідно п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дані положення судом першої інстанції під час вирішення питання про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не були враховані.

Твердження апелянта щодо не співмірності заходів забезпечення позову та заявлених вимог, колегією суддів вважаються обґрунтованими, виходячи з наступного.

З огляду на приписи ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 18, 19, 265 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

У п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено обов'язковість судового рішення однією з основних засад судочинства, яка з огляду на положення ст.ст. 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст.ст. 156, 158 ЦПК України).

Висновки суду щодо співмірності заявлених вимог з заходами забезпечення, які просила застосувати позивач, колегією суддів вважаються необґрунтованими. Підстави необхідності застосування такого обмеження як передача в заставу та передання в оренду спірної квартири взагалі судом першої інстанції не визначені.

Враховуючи викладене, а також підтримку представником ОСОБА_1 апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року скасуванню.

Щодо інших зауважень апеляційної скарги, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Частина 3 ст.154 ЦПК України міститься перелік випадків в яких застосування судом зустрічного забезпечення є обов'язковим.

Як вбачається з матеріалів справи позивач наполягала, що забезпечення позову в даній справі не завдасть жодних збитків відповідачам, а тому підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Доводи апелянта щодо відсутності в ухвалі суду першої інстанції розгляду заявлених пропозицій спростовуються матеріалами справи, оскільки будь-яких пропозицій заявлено позивачем не було, а у разі відсутності обов'язкових підстав для його забезпечення, суд наділений правом в кожному окремому випадку вирішувати дане питання самостійно на власний розсуд.

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль