АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8761/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1582/18Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Одринської Т.В

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

за участю секретаря - Коротун І.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконком Кременчуцької міської ради Полтавської області, про зміну місця проживання сина та визначення місця його проживання з батьком

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 травня 2018 року

В С Т А Н О В И Л А :

17 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони у справі являються батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказував, що 11.04.2016 року синпостійно проживає із ним, його вихованням також займається він. Позивач вважає, що в інтересах сина проживати саме із ним, оскільки він має матеріальні та фізичні можливості виховувати та займатися його розвитком, має відповідні умови для проживання та належного виховання. При розлучені було визначено місце проживання сина з матір'ю, але ОСОБА_4 категорично не бажає проживати з нею. Позивач зазначає, що у сина склалися дружні стосунки з його новою родиною, він відвідує нову іншу школу, має безпечне середовище, тому в інтересах дитини, просить змінити місце проживання дитини, визначивши місце проживання останнього з батьком.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2- задоволено.

Змінено місце проживання малолітньогоОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2судовий збір в сумі 551,20 грн.

З вказаним рішенням не погодилася відповідач та оскаржила його в апеляційному порядку. Вказує, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач примусово змінив місце проживання дитини. Позивачем не надано доказів, що проживання дитини з матір'ю створюватиме реальну небезпеку для життя та здоров'я їх малолітнього сина. Також, судом не було встановлено виняткових обставин,за яких можливе розлучення дитини з матір'ю, тому вказує, що у суду не було підстав змінювати місце проживання дитини.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі є батьками малолітньогоОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 3 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 8 грудня 2014 року, місце проживання ОСОБА_4 за взаємною згодою подружжя було визначено з матір'ю.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося сторонами у справі, в подальшому між сторонами стали виникати конфлікти з приводу способів участі батька у вихованні та спілкуванні з сином.

Рішенням виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука від 12 березня 2015 року було визначено спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 / а.с. 58 Том1/.

Як встановлено судом першої інстанції, 11 квітня 2016 року позивач забрав дитину без згоди матері, оскільки зі слів дитини, мати його побила. З вказаного часу малолітній син сторін фактично проживає з батьком.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 5 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили 3 січня 2018 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 816 від 14 серпня 2017 року було затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності зміни місця проживання та визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 (т.1, а.с. 126-131).

З 11 квітня 2016 року по теперішній час, малолітній ОСОБА_4 проживає разом з батьком , його дружиною ОСОБА_5 та її малолітньою донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 з усіма комунальними зручностями, облаштованій необхідними меблями та побутовою технікою, у задовільних санітарно-гігієнічних умовах.

Дитина навчається у четвертому класі КНВК №5. Разом з батьком відвідує спортзал.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 171 СК України встановлено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно пояснень малолітнього ОСОБА_4, наданих в суді першої інстанції, йому подобається жити з батьком, його новою дружиною та зведеною сестрою. Повертатися до матері відмовляється категорично, пригадуючи старі образи та непорозуміння.

Вказані пояснення малолітнього також узгоджується з Висновками психологічного обстеження малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідно до якого, ОСОБА_7 вважає своєю родиною батька, його дружину та зведену сестру. Проживати з матір'ю не бажає, оскільки як стверджує малолітній, матір його постійна била та ображала, спільне проживання з матір'ю сприймає як небезпеку та стрес / а.с.42 - 46 Том2/

Також, твердження позивача та самої дитини про довірливі та психологічно-комфортні стосунки в їхній родині підтвердили допитані в суді першої інстанції свідки: класний керівник ОСОБА_7 - ОСОБА_8, ОСОБА_9, сусід ОСОБА_10

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з рівності батьків та врахував найкращі інтереси дитини, бажання дитини проживати з батьком, визначивши його місце проживання з батьком, оскільки ним забезпечені всі належні умови для його проживання та гармонічного розвитку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду та вважає, що він зроблений на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким дана відповідна правова оцінка, виходячи з наступного.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір'ю в контексті Декларація прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Статтею 51 Конституції України гарантується кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Частиною шостою статті 7 Сімейного кодексу України, передбачено рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин.

Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року).

Враховуючи, що при визначенні місця проживання дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, колегія суддів, враховуючи бажання дитини проживати з батьком, висновки органу опіки та піклування про доцільність проживання малолітнього з батьком, а також те, що дитина вже понад два роки проживає з батьком, відвідує школу та гуртки за місцем проживання та категорично заперечує проти проживання з матір'ю, погоджується з висновком суду про доцільність змінити місце проживання дитини та залишити ОСОБА_4 проживати з батьком.

Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 липня 2018 року.

Головуючий суддя : / підпис/ Т.В.Одринська

Судді: / підпис/ О.О.Панченко / підпис/ В.П.Пікуль

З оригіналом згідно:

Головуючий суддя : Т.В.Одринська