АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року

м.Харків

справа № 643/15333/15-ц

провадження № 22-ц/790/3978/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого : Колтунової А.І.,

суддів: Бровченка І.О., Кругової С.С.

за участю: секретаря - Семикрас О.В.

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом третьої особи ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», третя особа: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів та зобов'язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року, постановлену суддею - Горбуновою Я.М., в залі суду в м.Харкові,-

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Третя особа ОСОБА_1 пред'явила зустрічні позовні вимоги до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», третя особа: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів та зобов'язання вчинити певні дії.

24 квітня 2018 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив заборонити ПАТ «Дельта Банк» вчиняти дії щодо передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки - квартиру, АДРЕСА_1.

Свою заяву представник ОСОБА_1 обґрунтував тим, що 29 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» був укладений кредитний договір №7214/25/06-N. Крім того 29 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» був укладений іпотечний договір № 7214/25-03/06-N, згідно умов якого ОСОБА_1 поручилась своїм майном за виконання своїх зобов'язань відповідно до умов кредитного договору. 26 червня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ВАТ «Кредитпромбанк» передав АТ «Дельта Банк» права вимоги до боржників, зокрема зобов'язання за спірним кредитом. 22 березня 2018 року на адресу ОСОБА_1 було направлено лист - вимогу, в якому зазначено, що у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, банк розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 17 травня 2018 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на ті обставини, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі. Вказує, що суд не звернув увагу на те, що не зважаючи на вже існуючий первісний позов ПАТ «Дельта Банк» до поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором, який не розглянутий на даний час по суті, ПАТ «Дельта Банк» звернувся до ОСОБА_1 з листом- вимогою, в якому зазначалося, що ПАТ «Дельта Банк», у разі невиконання вимоги, буде захищати свої майнові права шляхом позасудового врегулювання, що не може означати нічого іншого, як набуття прав власності на квартиру у позасудовий спосіб. А відтак, це свідчить про існування реального ризику позасудового набуття ПАТ «Дельта Банк» прав власності на квартиру та виселення іпотекодавця ще до моменту прийняття судового рішення у справі.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримував.

Представник ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 52-55, 58).

Вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони ПАТ «Дельта Банк» вчиняти дії щодо передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки - квартири, суд першої інстанції виходив із того, що банк як іпотекодержатель вибрав спосіб захисту своїх прав шляхом звернення стягнення в судовому порядку, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що невжиття таких заходів, як заборона ПАТ «Дельта Банк» вчиняти дії щодо передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_1, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вони звернулися до суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами, що між сторонами виник спір, який стосується іпотечного майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову, а саме про заборону ПАТ «Дельта Банк» вчиняти дії щодо передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Необхідність такого забезпечення представник ОСОБА_1 обґрунтував метою забезпечення заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позичальника від можливих недобросовісних дій із боку ПАТ «Дельта Банк» з тим, щоб забезпечити позичальнику реальне та ефективне виконання судового рішення за її позовом, якщо воно буде прийняте на користь позичальника.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України, згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку з застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову відповідає зазначеним вимогам.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно обумовлених ризиків, що можуть виникнути до моменту прийняття судового рішення по суті, то колегія суддів зазначає наступне.

З позовної заяви вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором.

В заяві про забезпечення позову, представник ОСОБА_1 просить заборонити вчиняти дії щодо передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, а саме квартири.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки позивач ПАТ «Дельта Банк» захищає права шляхом пред'явлення позовних вимог в судовому порядку, що позбавляє його можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру в позасудовому порядку.

Не є правовою підставою для задоволення апеляційної скарги і викладені в суді апеляційної інстанції доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про те, що ПАТ «Дельта Банк» не набув право стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру, оскільки додатковий договір до договору купівлі - продажу прав вимоги, посвідченого 26 червня 2013 року, укладений 04 листопада 2013 року, а заборона на предмет іпотеки зареєстрована раніше, оскільки зазначені обставини підлягають перевірці при пред'явленні ПАТ «Дельта Банком» позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції, зазначеним доводам надана належна оцінка, висновків суду вони не спростовують.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що правові підставі для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись, ст. ст. 367, 368, 371, п.1. ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 серпня 2018 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: І.О. Бровченко

С.С. Кругова