Постанова

Іменем України

30 липня 2018 року

м. Київ

справа №388/2024/15-ц

провадження № 61-10594св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - адвокат ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - адвокат ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2017 року в складі судді Баранського Д. М. та на постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 31 січня 2018 року в складі колегії суддів: Голованя А. М., Гайсюка О. В., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог указував, що 12 липня 2013 року близько 02:00 години ночі він залишив свій автомобіль НОМЕР_1 на стоянці, що належить відповідачу, за адресою: АДРЕСА_1. Близько 04:00 години йому зателефонували працівники поліції та повідомили, що його автомобіль згорів.

Зазначав, що з метою встановлення винних осіб у знищенні його автомобіля він звернувся до правоохоронних органів, однак внаслідок проведення розслідування винних осіб не встановлено.

Посилаючись на те, що передав свій автомобіль на зберігання відповідачу, та відповідно до параграфу 1 Глави 66 ЦК України позивач вважає, що завдану йому майнову та моральну шкоду має відшкодувати саме відповідач, у зв'язку з чим просив стягнути з відповідача 134 840 грн майнової шкоди та 50 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що земельна ділянка, на якій сталося займання автомобіля позивача, використовувалась відповідачем для зберігання автомобілів, однак позивач не надав доказів на підтвердження укладення з відповідачем договору зберігання автомобіля та не довів розмір завданої йому шкоди.

Постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 31 січня 2018 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено з мотивувальної частини посилання на те, що земельна ділянка площею 0,4742 га за адресою: АДРЕСА_1 використовується фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 для здійснення підприємницької діяльності з надання послуг зберігання транспортних засобів на автомобільних стоянках. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що згідно з договором оренди, укладеного ОСОБА_6 В та Долинською міською радою Кіровоградської області, призначення орендованої земельної ділянки - будівництво та обслуговування інших будівель громадської забудови.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з'ясували обставини справи та не звернули увагу на те, що відповідач не надав доказів того, що автомобіль позивача знаходився на стоянці незаконно, не врахували, що позивач не був обізнаний у нормах законодавства, які регулюють порядок укладення договору зберігання автомобіля.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу.

16 березня 2018 року справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

12 квітня 2018 року від ОСОБА_6 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, який мотивований тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ОСОБА_6 є фізичною особою - підприємцем та орендує земельну ділянку площею 0, 4742 га за адресою: АДРЕСА_1. Призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначав, що 12 липня 2013 року близько 02:00 години ночі залишив свій автомобіль марки «Hyundai Coupe», номерний знак НОМЕР_1 на платній стоянці, що належить відповідачу ОСОБА_6, який було пошкоджено внаслідок підпалу.

Доказом того, що автомобіль з 12 липня 2013 року перебував на зберіганні відповідача, позивач вважав ксерокопії матеріалів кримінального провадження, відкритого за фактом підпалу автомобіля марки «HYUNDAI Coupe».

Відповідно до статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

З урахуванням установлених обставин справи та положень частини першої статті 206, частини першої статті 208 ЦК України договір зберігання транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем (стаття 937 ЦК України).

Згідно з пунктом 15.25 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115 (далі - Правила) плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека. Володілець транспортного засобу, який користується послугами автостоянки, зобов'язаний: ознайомитися з цими Правилами, розписатися про це в журналі обліку транспортних засобів і виконувати всі вимоги Правил; оформити транспортний засіб на зберігання згідно з вимогами Правил, внести плату, одержати відповідну квитанцію (касовий чек) або перепустку тощо.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди відповідно до норм чинного законодавства та на підставі доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів укладення з відповідачем договору зберігання транспортного засобу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази внесення ним плати за зберігання автомобіля та отримання відповідної квитанції (касового чеку, перепустки тощо).

Суди розглянули дану справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 31 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат