Справа № 307/1081/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Готра Т.Ю.,

секретаря: Юрочко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 02 жовтня 2017 року у справі №307/1081/17 (Головуючий: Розман М.М.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 04 березня 2010 року відповідач отримав від нього 60 000 доларів США і зобов'язався повернути до 30 вересня 2010 року, про що склала власноручно розписку. У розписці зазначала, що у разі неповернення зазначеної суми боргу відповідач зобов'язується оформити договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та належну до нього земельну ділянку, що розташовані в АДРЕСА_1 Тячівського району на ім'я позивача. Однак у визначений розпискою строк відповідач свої зобов'язання по поверненню грошових коштів не виконала повністю, а також не виконано іншу умову відповідачем відносно укладення договору дарування нерухомого майна в рахунок погашення боргу. У період з 2010 року по 01 січня 2017 року відповідач грошове зобов'язання виконала частково, а саме повернуто позику в розмірі 5 000 доларів США, яку сторони погодилися вважати як тіло позики та які були передані протягом зазначеного періоду чоловіком відповідача - ОСОБА_4. Останній платіж по погашенню позики було здійснено у лютому місяці 2015 року і починаючи з березня місяця відповідач та її чоловік перестали виконувати взяте на себе грошове зобов'язання ні в частині повернення коштів, ні в частині дарування нерухомого майна в рахунок погашення боргу.

Таким чином, сума заборгованості відповідача становить 106 908 доларів США та складається із: 55 000 доларів США - сума основного боргу, 42 250 доларів США - відсотки за користування позикою, 9 658 доларів США - 3 % річних, що по курсу НБУ станом на 20 квітня 2017 року становить 2 863 744,60 гривень.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Тячівського районного суду від 02 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено у зв'язку із спливом позовної давності.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як відповідач визнає факт отримання коштів по розписці і зобов'язання, які виникли з розписки від 04.03.2010 року є змішаними і надають право позивачу як стягнення боргу так і вимагати переоформлення права на майно в рахунок погашення боргу. Строк переоформлення на ім'я ОСОБА_2 права власності на належне їй майно в АДРЕСА_1 не встановлений і позивач вправі вимагати виконання зобов'язання повністю чи частково у будь-який момент. Крім того, у період з 2010 року по 01 січня 2017 року відповідачем грошове зобов'язання виконано частково, а саме: оплачено кошти в сумі 5 000 доларів США, які сторони погодили вважати як тіло позики. Грошові кошти були передані протягом зазначеного періоду відповідачем безпосередньо також і її чоловіком ОСОБА_4.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_3 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що свідчить розписка про вручення їй поштового відправлення і дана обставина не перешкоджає розглядові справи у її відсутності.

Встановлено, що 04 березня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 60 000 доларів США, за якою ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 60 000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути позику до 30 вересня 2010 року, а в разі неповернення в обумовлений строк грошових коштів зобов'язався оформити договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами та належну до нього земельну ділянку, що розташовані в АДРЕСА_1 Тячівського району на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_2 що стверджується письмовою розпискою.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.

Відповідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до письмової розписки, яку ОСОБА_3 власноручно написала, відповідач отримав борг у позивача в сумі 60 000 доларів США, строк повернення яких встановлено до 30.09.2010 року.

Факт отримання коштів, зазначених у розписці ОСОБА_3 не оспорюється.

Згідно до ст.257 ЦК України позовна давність встановлюється у 3 роки.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого, особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого цивільного права чи інтересу шляхом подачі позовної заяви до суду.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові згідно до ч.4 ст.267 ЦК України.

У розписці про отримання грошових коштів від позивача, відповідач зобов'язувався повернути їх до 30 вересня 2010 року і саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Переривання перебігу строку позовної давності полягає в тому, що час, який минув до настання обставин, з якою закон пов'язує перерву, не зараховується в строк позовної давності, і строк позовної давності, після перерви, починає перебіг спочатку на весь строк, передбачений в законі для означених вимог. При цьому обставини, що переривають перебіг строку, можуть виникнути в будь-який момент до його закінчення.

Позивач та його представник ОСОБА_1 посилаючись на те, що відповідач повернув частину боргу в розмірі 5 000 доларів США, тим самим вчинивши дії, що свідчать про визнання ним боргу перед позивачем, а останній платіж був здійснений у лютому 2015 року, однак належних та допустимих доказів відповідно до ст.ст.77, 78 ЦПК України про часткове погашення заборгованості позивачем не надано та про дану обставину заперечується відповідачем.

Таким чином, перебіг строку позовної давності починається з 30 вересня 2010 року, а з позовом до суду ОСОБА_2 звернувся 26 квітня 2017 року, тобто позивач звернувся до суду після спливу трирічного строку позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України і поважність причин такого пропуску строку позивачем не надано, а тому суд обґрунтовано вважав, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і відмовив у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Доводи представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1, що зобов'язання відповідача, які виникли з розписки від 04.03.2010 року є змішаними та дають право позивачу як стягнення боргу, так і вимагати переоформлення права на майно в рахунок погашення боргу, строк переоформлення яких не встановлений, не може бути взято до уваги, оскільки позивач скористався способом захисту свого права шляхом заявлення вимоги про повернення боргу, а не оформлення права на майно.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой