Справа № 350/1832/17
Провадження № 22-ц/4808/78/18
Головуючий у 1 інстанції Максимів І. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Фединяка В.Д., Ясеновенко Л.В.

секретаря: Турів О.М.,

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Рожнятівської селищної ради про визнання незаконними та скасування акту встановлення меж земельних ділянок в натурі та їх розміру та рішення про затвердження такого акту, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене головуючим суддею Максимівим І.В. 11 червня 2018 року, повний текст якого складено 20 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Рожнятівської селищної ради із позовом про визнання незаконним та скасування акту встановлення меж земельних ділянок в натурі та їх розміру та скасування рішення про затвердження такого акту. Позовні вимоги були мотивовані тим, що в порядку примусового виконання рішення Рожнятівського районного суду від 13 жовтня 2011 року про зобов`язання Рожнятівської селищної ради встановити межі присадибної ділянки ОСОБА_1 в натурі, він протягом 2011-2017 років неодноразово звертався до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області (далі - ВПВР УДВС ГУЮ в Івано-Франківській області). На виконання вищевказаного рішення, Рожнятівською селищною радою 23 лютого 2017 року було складено акт комісії Рожнятівської селищної ради про встановлення меж земельних ділянок громадянину ОСОБА_1 в натурі та їх розміру по АДРЕСА_1 та 24 лютого 2017 року прийнято відповідне рішення №142-10/2017 про затвердження цього акту. Посилаючись на те, що вказаний акт був складений за його відсутності та ним не підписаний, суміжний землекористувач ОСОБА_3 не міг його підписати у зв`язку зі смертю у 2014 році, а технічна документація із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі не була належним чином оформлена та затверджена, просив визнати незаконними та скасувати акт встановлення меж земельних ділянок в натурі та їх розміру громадянину ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 від 23.02.2017 року і рішення 10-ї сесії 7-го скликання Рожнятівської селищної ради від 24.02.2017 року №142-10/2017 в частині затвердження акту про встановлення меж земельних ділянок в натурі та їх розміру громадянину ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , а також стягнути судові витрати з відповідача.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 11 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального права та невірну оцінку доказів по справі. Зокрема, апелянт вважає невірним посилання суду першої інстанції на акт Рожнятівської селищної ради про встановлення довгострокових межових знаків для закріплення меж його земельних ділянок від 28.11.2012 року, як на доказ законності дій селищної ради, оскільки фактично межі земельних ділянок не встановлювались, що підтверджується відповідними ухвалами Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.02.2014 року та Рожнятівського районного суду від 20.03.2014 року. Судом першої інстанції не було також враховано, що жодної технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок селищна рада не замовляла, не розробляла та не затверджувала, що є беззаперечним доказом невиконання судового рішення. Безпідставними також, на думку ОСОБА_1 , є посилання суду першої інстанції на акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 03.06.2016 року, оскільки такий фактично не складався та не існував, що підтверджується інформаційним листом УДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 31.08.2016 року, та на акт державного виконавця від 03.06.2016 року, оскільки він не підписаний Рожнятівською селищною радою і інші суміжні землекористувачі земельних ділянок не були присутні. Також апелянт вважає, що у Рожнятівської селищної ради не було жодних підстав для складення оскаржуваного акту від 23.02.2017 року, оскільки він складався без його участі, був підписаний суміжним землекористувачем ОСОБА_3 , який помер у 2014 році, в ньому не були розмежовані земельні ділянки для будівництва та обслуговування будинку площею 0,1392 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1479 га. Більш того, зазначає ОСОБА_1 , у вказаному акті було зазначено, що до нього додається план встановлення меж земельних ділянок, хоча фактично дані графічні матеріали відповідачем не виготовлялись та не долучались до акту, оскільки встановлення меж землевпорядною організацією на місці розташування земельних ділянок не проводилось. ОСОБА_1 звертає також увагу суду на те, що він не підписував жодних актів встановлення межових знаків та не звертався до ПП «Вектор» щодо встановлення меж вищезазначених земельних ділянок. Посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався. Представник Рожнятівської селищної ради в судове засідання не з`явився з невідомих причин, хоч судове повідомлення було вручено завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримала, просила її задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Рожнятівського районного суду від 13 жовтня 2011 року позов ОСОБА_1 до Рожнятівської селищної ради задоволено частково. Зобов`язано Рожнятівську селищну раду встановити межі присадибної ділянки ОСОБА_1 в натурі та її розмір, що перебуває у його фактичному користуванні по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.53-54).

Рожнятівським районним судом 07.07.2012 року видано виконавчий лист по справі № 2/0913/1/11 (т.1 а.с.103).

Постановою від 22.05.2014 заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження № 43393306 (т. 1 а.с.41).

Згідно із статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

З акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 03 червня 2016 року, складеного за участі представників ДП «Івано-Франківський інститут землеустрою» М. Куціль, І. Пастернак, представників Рожнятівської селищної ради та самого землекористувача ОСОБА_1 вбачається, що межові знаки земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,1392 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельної ділянки № НОМЕР_2 площею 0,1479 га для ведення особистого селянського господарства, що належать ОСОБА_1 закріплені в натурі (на місцевості) тимчасовими межовими знаками, які пред`явлені та передані на зберігання самому позивачу, який будь-яких претензій щодо меж та конфігурації земельних ділянок немає (т.1 а.с.90).

Згідно акту від 23 лютого 2017 року, складеного комісією Рожнятівської селищної ради та суміжних землекористувачів, встановлено межі земельних ділянок в натурі та їх розмір, що належать ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . Суміжні землекористувачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , претензій щодо розміщення межових знаків та розмірів земельних ділянок позивача не мають (т.1 а.с.79).

Рішенням десятої сесії сьомого демократичного скликання Рожнятівської селищної ради № 142-10/2017 від 24 лютого 2017 року затверджено акт встановлення меж земельних ділянок по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (т.1 а.с.78).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 31 січня 2018 року, виконавче провадження з примусового виконання рішення Рожнятівського районного суду від 13 жовтня 2011 року, про зобов`язання Рожнятівську селищну раду Рожнятівського району встановити межі присадибної ділянки ОСОБА_1 в натурі та її розмір, що перебуває у його фактичному користуванні по АДРЕСА_1 , закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (т.1а.с.163).

Предметом судового розгляду у даній справі є визнання незаконними та скасування акту встановлення меж земельних ділянок в натурі та їх розміру і рішення про затвердження такого акту Рожнятіською селищною радою.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що фактичні межі двох земельних ділянок ОСОБА_1 на місцевості встановлені спеціалізованою установою ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Межі земельних ділянок позивача було погоджено з суміжними землекористувачами, які не мали жодних претензій щодо розмірів земельних ділянок та розміщення межових знаків, які ще раніше були передані згідно інших актів встановлення межових знаків від 28.11.2012 року та 03.06.2016 року на зберігання позивачу та в яких наявний його підпис. Це, на думку місцевого суду, свідчить про те, що дані акти складались з участю ОСОБА_1 Судом також констатовано, що позивачем не наведено жодного вагомого доказу порушення його прав внаслідок прийняття Рожнятівською селищною радою рішення від 24 лютого 2017 року, які б слугували підставою для визнання його незаконним.

З цим висновком колегія суддів погоджується з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У частині другій статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема шляхом правочину недійсним.

За змістом частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного Кодексу України недійсним у судовому порядку може бути визнаний акт, виданий органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Звернення з позовними вимогами про визнання незаконними акту встановлення меж земельних ділянок в натурі та їх розміру і рішення про затвердження такого акту, на думку колегії суддів, не можна вважати належним способом захисту прав, оскільки за своїм змістом вони не є правовстановлюючими документами, які тягнуть за собою наслідки у вигляді виникнення, існування чи припинення прав та обов`язків ОСОБА_1 . Інших вимог щодо захисту порушених земельних прав позивачем у цій справі не заявлено.

Відповідно до «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 №376 зазначені вище документи входять лише до переліку необхідних матеріалів при виготовленні технічної документації щодо передачі у власність громадянам конкретних земельних ділянок, а тому не можуть бути об`єктом самостійного оскарження у суді.

Така позиція, зокрема, висловлена у постанові Верховного Суду від 16 липня 2018 року у справі №296/10877/16-ц, провадження №61-16435 св 18.

У зв`язку з цим з підстав не підписання актів чи інших матеріалів технічної документації одним із суміжних землекористувачів, у судовому порядку може бути оспорено акт про право власності на земельну ділянку, а не конкретний документ технічної документації, на підставі якого цей акт видано.

Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження порушення його прав на земельну ділянку відповідачем.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на обставини, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанцій, який їх обґрунтовано відхилив.

Оскаржуване судове рішення ґрунтується на засадах справедливості, добросовісності і розумності та відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновки суду не спростовують. Тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду від 11 червня 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2018 року.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: В.Д. Фединяк

Л.В. Ясеновенко