Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 761/12794/15-ц

провадження № 61-25849св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

представник позивача - Журба Сергій Васильович,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2017 року у складі судді Українець Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 10 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Фідобанк» (далі - ВАТ «Фідобанк»), правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», і ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 150 000,00 дол. США з кінцевим терміном повернення коштів до 10 липня 2028 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 10 липня 2008 року між ВАТ «Фідобанк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», і ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором від 10 липня 2028 року станом на 19 січня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 2 080 996,78 грн, у рахунок погашення якої ПАТ «Фідобанк» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_5, шляхом проведення прилюдних торгів, та виселити усіх мешканців з цієї квартири.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року у складі судді Маліновської В. М. відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_6

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу на це судове рішення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційноюскаргою ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_6 вже використала своє право на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року, оскільки ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 було відхилено, що відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовивши у відкритті апеляційного провадження, суд фактично позбавив її права на апеляційне оскарження судового рішення та права на справедливий суд, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням вимог процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У справі, що переглядається, судом установлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу на це судове рішення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 рокузалишено без змін.

У пункті 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року визначено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

У травні 2017 року ОСОБА_6 подала повторну апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд обґрунтовано, відповідно до вимог пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційноюскаргою ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року, оскільки є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи на теж саме судове рішення.

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та позбавлення її права на справедливий суд є безпідставними.

Так, частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейського суду з прав людини наголосив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Враховуючи, що у пункті 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року встановлено обов'язок суду відмовити у відкритті апеляційного провадження, якщоє ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, то підстав для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду немає, оскільки її постановлено згідно із законом.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк