Провадження №2/760/1491/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Усатової І.А.,

за участю секретаря Ковальської К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 04.07.2016 звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача в порядку регресу витрати в сумі 61 412,56 грн.

Посилається в позові на те, 12 листопада 2015 року в м. Києві на Московському проспекті, в районі буд. 17, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілями Тойота, д.н.з. НОМЕР_2 , та Пежо, д.н.з. НОМЕР_3 , що призвело до пошкоджень транспортних засобів.

Вказав, що цивільна відповідальність відповідача була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПРОВІДНА» за полісом ОСЦПВВНТЗ № АІ/2391995. Страхова компанія, за заявою потерпілих осіб, зібраних документів та відповідно до страхових актів, виплатила останнім страхове відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями № БВ-0001136, ПП-0007415 від 22.02.2016 у розмірі 33984,73 грн. та БВ-0001136, ПП-0007415 від 29.02.2016 у розмірі 27427,83 грн.

Позивач вказав, що відповідно до постанови, вказана ДТП сталася з вини водія транспортного засобу Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 .

Позивач посилався на те, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виходячи з цього, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 06.07.2016 позовну заяву було залишено без руху.

18.07.2016 недоліки позовної заяви було усунуто позивачем.

Ухвалою судді від 01 серпня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином у порядку, визначеному ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12 листопада 2015 року в м. Києві на Московському проспекті, в районі буд. 17, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілями Тойота, д.н.з. НОМЕР_2 , та Пежо, д.н.з. НОМЕР_3 , що призвело до пошкоджень транспортних засобів.

Постановою судді Оболонського районного суду міста Києва від 26.01.2016 у справі № 756/102/16-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК.

Такими чином, вина ОСОБА_1 в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Встановлено, що цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПРОВІДНА» за полісом ОСЦПВВНТЗ № АІ/2391995.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», за заявою потерпілих осіб, зібраних документів та відповідно до страхових актів, виплатило останнім страхове відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями № БВ-0001136, ПП-0007415 від 22.02.2016 у розмірі 33984,73 грн. та БВ-0001136, ПП-0007415 від 29.02.2016 у розмірі 27427,83 грн.

Позивач, звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з останнього вказані вище матеріальні збитки у розмірі 61412,56 грн. в порядку регресу, вказуючи, що відповідач знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з п.п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Такими чином, з наведених норм вбачається, що обов`язковими умовами для стягнення з особи страхової виплати при поданні регресного позову, є вина особи та керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судом встановлено, що вину ОСОБА_1 у вчиненні вказаної дтп встановлено постановою судді Оболонського районного суду міста Києва від 26.01.2016 у справі № 756/102/16-п.

Однак, як вбачається з матеріалів справи позивачем ПАТ «СК «Провідна» не надано доказів перебування відповідачем ОСОБА_1 у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції на момент вчинення зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Частиною 3, ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з цих обставин, відсутність доказів вчинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст 1166, ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України, ст. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. А. Усатова