Справа № 420/1851/17
Провадження № 22ц/782/258/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року Апеляційний суд Луганської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Коротенка Є.В.,

за участю секретаря Єгорової О.П.,

учасники справи: позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»

на заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 08 лютого 2018 року, ухваленого Новопсковським районним судом у складі: судді Стеценко О.С. в приміщенні того ж суду, дата складання повного тексту рішення - 15 лютого 2018 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - Банк) звернулося із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого посилалося на те, що між позивачем та ОСОБА_1 (далі Відповідач-1, Позичальник) 18.06.2008 року було укладено кредитний договір №384 (далі - Кредитний договір).

Відповідно до умов Кредитного договору банк зобов'язувався надати позичальнику грошові кошти в сумі 69000,00 грн., а позичальник ОСОБА_1 зобов'язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 27% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався на 119 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 01.06.2018 року на споживчі потреби. Відповідно до п.1.5 кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісячно кожного 1 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 579,83 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в АТ «Ощадбанк», на відповідні позичкові рахунки позичальника. Згідно п.п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.5 Кредитного договору позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за договором сплатити штрафні санкції у строки та на умовах, визначених договором.

В якості забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань за Кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №384/1 від 18.06.2008 року, відповідно до п.1.1 якого поручитель зобов'язувався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором, а також додатковими угодами до нього.

Позивач зазначив, що у зв'язку з несплатою заборгованості за кредитом у визначені кредитором строки позивачем було надіслано на адресу відповідача вимогу про дострокове повернення кредиту та з попередженнями про захист прав та інтересів позивача в судовому порядку: Відповідачу-1 - лист-вимога від 27.06.2017 року №110.20-13/3046-3285 про дострокове повернення кредиту за кредитним договором №384 від 18.06.2008 року, Відповідачу-2 - лист-вимога про усунення порушень від 27.06.2017 року № 110.20-13/3047-3284, які було направлено відповідачам поштою.

Вимоги позивача про погашення заборгованості за кредитним договором не виконанні, станом на 12.10.2017 року утворилася заборгованість за кредитним договором №384 від 18.06.2008 року у сумі 28229,66 грн., яка складається з наступного: борг за кредитом в розмірі 12775,70 грн.; проценти за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 12.10.2017 в розмірі 11020,03 грн.; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з вересня 2014 року по вересень 2017 року в розмірі 3782,15 грн.; три відсотки річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 11.10.2017 в розмірі 651,78 грн., які позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів як солідарних боржників, а також стягнути судові витрати у сумі 1600 грн.

Заочним рішенням Новопсковського районного суду Луганської області 08 лютого 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволеночастково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №384 від 18.06.2008 року станом на 12.10.2017 у сумі 28229,66 грн. та судові витрати у сумі 1600 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» вважає вказане рішення незаконним і необґрунтованим в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати частково рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2, яка є солідарним боржником з ОСОБА_1, заборгованості за кредитним договором та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» є те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним та необґрунтованим у зв'язку з неповним встановленням обставин, що мають значення для справи, їх неправильного дослідження та оцінки доказів у справі: кредитного договору №384 від 18.06.2008 року, договору поруки №384/1від 18.06.2008 року, листування з боржниками щодо погашення заборгованості по кредитну. Посилається на п.1.5. Кредитного договору, відповідно до якого позичальник зобов'язувався щомісячно до 1 числа місяця, наступного за звітним здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 579,83 гривень та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в АТ «Ощадбанк», на відповідні позичкові рахунки Позичальника, сплату останнього платежу слід здійснити до 01.06.2018 року. За Договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, суд не з'ясував, чи пред'явив банк вимогу до боржника про дострокове повернення кредиту, а до поручителя - вимогу про усунення порушень за кредитним договором, чи не пропущений строк для звернення до суду із вимогою до боржника-поручителя, та під час ухвалення рішення помилково дійшов висновку, що порука припинена. Такий висновок суду не відповідає вимогам закону та обставинам по справі.

Апеляційне провадження по справі було відкрито 21 березня 2018 року, ухвалою суду від 06 квітня 2018 року справу призначено до апеляційного розгляду на 03 травня 2018 року об 11.30 год. 03 травня 2018 року апеляційний розгляд справи не відбувся у зв'язку із знаходженням судді-доповідача Назарової М.В. у щорічній оплачуваній відпустці (а.с. 100), у зв'язку із чим справу призначено до розгляду на 12-ту 15 травня 2018 року. Ухвалою суду від 15 травня 2018 року провадження у справі зупинено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібній справі. Ухвалою суду від 18 липня 2018 року провадження у справі поновлено та справу призначено до апеляційного розгляду на 13-ту 31 липня 2018 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк», належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у визначеному законом порядку, який передбачено ст. 1-1 закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції».

Наведене відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається із матеріалів справи, рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» - та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №384 від 18.06.2008 року (а.с. 10-12).

Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальнику на умовах договору, а Позичальник має право отримати та зобов'язувався належним чином використати і повернути в передбачені договором строки Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених договором, Кредит надавався в розмірі 69000 грн. на 119 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 01.06.2018 року на споживчі потреби. За користування Кредитом відповідач зобов'язувався сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в розмірі 27% річних (а.с. 10-12).

Згідно п.1.5 Договору Позичальник зобов'язався щомісячно до 01 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти рівними частинами в сумі 579,83 грн. шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 01 серпня 2008 року, на відповідні позичкові рахунки Позичальника, відкриті у філії Краснолуцьке відділення ВАТ «Ощадбанк». Сплату останнього платежу здійснити до 01 червня 2018 року.

Пункт 1.6 Договору передбачає нарахування та сплату процентів за користування кредитом. Проценти нараховуються Банком щомісячно на рахунок №2006 у філії - Краснолуцьке відділення №3115 ВАТ «Ощадбанк» за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий Позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день користування кредитом. При нарахуванні процентів за платіжний місяць останній день місяця має включатися в розрахунок, крім випадків, коли звітна дата є датою закінчення операції. Всі готівкові платежі за цим Договором (погашення кредиту, сплата процентів за його користування, комісійних винагород, штрафних санкцій тощо) сплачуються Позичальником в касу Банку. Сплата нарахованих процентів здійснюється Позичальником в валюті Кредиту та в порядку, передбаченому цим Договором.

Згідно п. п. 4.2.1, 4.2.2 Договору Банк має право вимагати від Позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов'язань по цьому Договору. При виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цих Договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно п. п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.5 Договору Позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим Договором. Позичальник зобов'язаний повернути кредит в сумі 69000 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим Договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому Договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим Договором. Позичальник зобов'язаний відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов'язаннях, що випливають з цього Договору.

Відповідно до п. 8.1 Договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим Договором.

З метою забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 (Відповідач-2) було укладено договір поруки №384/1 від 18.06.2008 року.Відповідно до п.1.1 договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором №384 від 18 червня 2008 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладеними в майбутньому. Згідно п.2.1 Договору поруки у разі порушення боржником виконання зобов'язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому цим договором. Відповідно до п.п.3.1, 3.2 Договору поруки поручитель відповідає по зобов'язаннях за визначеним кредитним договором, перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними до тих пір, поки всі зобов'язання по кредитному договору не будуть виконані повністю. Згідно п.п. 4.1, 4.2, 4.5 Договору поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором. Порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань по кредитному договору №384 від 18.06.2008 року не пред'явить вимоги до поручителя (а.с. 14).

У зв'язку з невиконанням з боку відповідачів своїх зобов'язань щодо повернення кредиту станом на 12.10.2017 року утворилася заборгованість за кредитним договором №384 від 18.06.2008 року у сумі 28229,66 грн., яка складається з наступного: борг за кредитом в розмірі 12775,70 грн.; проценти за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 12.10.2017 в розмірі 11020,03 грн.; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з вересня 2014 року по вересень 2017 року в розмірі 3782,15 грн.; три відсотки річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 11.10.2017 в розмірі 651,78 грн.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з розрахунку заборгованості за кредитним договором №384 від 18.06.2008 року, наданим позивачем, та мотивуючи рішення вимогами ст.ст. 626, 627, 638, 1054, 525, 526, 610, 611, ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умовами укладеного між позивачем та Відповідачем-1 кредитного договору, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення заборгованості у загальному розмірі 28229,66 грн. з позичальника ОСОБА_1

Враховуючи, що останнє повернення суми кредиту та відсотків позичальником ОСОБА_1 було здійснено 03.07.2014 р., наступне погашення повинно бути 01.08.2014 року, отже саме з цього строку позивач дізнався про своє порушене право, а з даним позовом позивач звернувся до суду лише 09.11.2017 року, тобто після сплину шестимісячного строку, тому з посиланням на вимоги частини 4 статті 559 ЦК України п.п. 4.2, 5.1. Договору поруки, суд дійшов висновку про припинення договору поруки, і у зв'язку із цим відмови у задоволенні позову до Відповідача-2 ОСОБА_2 як поручителя за кредитним договором.

Колегія суддів судової палати вважає, що висновок суду першої інстанції щодо припинення поруки в частині заявлених вимог до поручителя ОСОБА_2 не відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем, позовну заяву подано до суду 03.11.2017 року.

Колегія суддів судової палати погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивачем не пропущено шестимісячний строк для звернення до суду із вимогою до боржника - поручителя.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно п.1.2 кредитного договору №384 від 18 червня 2008 року (а.с. 10-12) кредит надається на 119 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 01 червня 2018 року.

Пунктом 1.5 вказаного кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно до 1 числа місяця наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти рівними частинами в сумі 579,83 грн.

Відповідно до п.8.1. кредитного договору договір набуває чинності з моменту підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Тобто, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року за №6-223цс16, а також у постановах від 19 жовтня 2016 року №1265цс15, у постановах від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі №6-3087цс16 та в інших

Велика Палата Верховного Суду погодилася з таким висновком і не знайшла підстав для відступлення від нього (постанова від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/1).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше останнього робочого дня місяця, починаючи з червня 2008 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого договором поруки строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом 03 листопада 2017 року (а.с.34). Зазначене свідчить про те, що позивачем вимоги до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, яка виникла до травня 2017 року за кредитним договором пред'явлені поза межами встановленого строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України.

Таким чином, оскільки позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання частини основного зобов'язання за тілом кредиту за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя, тому порука за кредитним договором в частині щомісячних платежів за період з 02.08.2016 року по 03.05.2017 року припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором поруки не можна вважати припиненими в частині заборгованості за тілом кредиту, яка виникла за період з 04.05.2017 року по 12.10.2017 року, оскільки стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником зобов'язань за вказаний вище період до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання зобов'язання за кредитним договором та вимог про стягнення строкової заборгованості.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції цих обставин не врахував, та помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог до поручителя - Відповідача-2 ОСОБА_2, а відтак дійшов помилкового висновку про обсяг відповідальності кожного із відповідачів окремо і їх спільного солідарного обов'язку перед позивачем.

За таких підстав, відповідно до ч. 1, 2 ст. 376 , ч. 2 ст. 367 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову до поручителя підлягає скасуванню з ухваленням частині відмови у задоволенні позову до Відповідача-2 як поручителя нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачів солідарно суми заборгованості за останні шість місяців перед зверненням позивача із позовом до суду - з 04.05.2017 року до 12.10.2017 року.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з поручителя підлягають стягненню також сума боргу з урахуванням ст.625 ЦК України.

Згідно наданого розрахунку позивачем, заборгованість боржника по кредитному договору №384 від 18.06.2008 року станом на 12.10.2017 року складає 28229,66 грн. (а.с. 7-9).

Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості, з поручителя ОСОБА_2, яка є солідарним боржником з ОСОБА_1, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №384 від 18.06.2008 року з 04.05.2017 року по 12.10.2017 року у сумі - 9812,10грн., в тому числі: борг за кредитом - 8117,85 грн.; проценти за користування кредитом за період з 01.05.2017 по 12.10.2017 - 1549,88 грн.; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з травня 2017 року по вересень 2017 року - 114,26 грн.; три проценти річних за прострочення сплати Кредиту з 05.05.2017 по 11.10.2017 - 30,11 грн.

Виходячи із загальної суми заборгованості за Кредитним договором №384, різниця заборгованості, яка підлягає стягненню лише з боржника - Відповідача-1 ОСОБА_1, становить 18417,56 грн., яка складається з: боргу за кредитом - 4657,85 грн.; процентів за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 30.04.2017 - 9470,15 грн.; інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з вересня 2014 року по квітень 2017 року - 3667,89 грн.; трьох процентів річних за прострочення сплати Кредиту з 02.09.2012 по 04.05.2017 - 621,67 грн.

Тому рішення в частині стягнутої суми заборгованості з Відповідача-1 як боржника на підставі ч. 1, 2 ст. 376, ч. 4 ст. 367 ЦПК Україні підлягає зміни шляхом зменшення стягнутої суми заборгованості за кредитним договором.

Не може бути взятий до уваги довід апеляційної скарги про направлення у передбачений законом та договором спосіб Відповідачу-1 вимоги про дострокове повернення Кредиту за Кредитним договором та Відповідачу-2 - вимоги про усунення порушень, оскільки не надано належних доказів, які б підтверджували як факт направлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту за кредитним договором №384 від 18.06.2008 року, так і її отримання відповідачами, у порядку та на умовах передбачених п. 7.3 договору про іпотечне кредитування.

Крім того, слід зауважити, що надані позивачем до позовної заяви повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 18 зв., 20 зв.) не є достовірними та достатніми доказами, підтверджуючими направлення вимоги про дострокове повернення кредиту відповідачам, оскільки в повідомленні поштова адреса відповідачів зазначена: ВПЗ №4 бульвар Дружби Народів, 32 м. Сєвєродонецьк Луганська область, Україна, 93404, тобто адреса поштового відділення.

Доводи позивача щодо направлення поштою вимоги відповідачам про дострокове повернення кредиту за кредитним договором, відповідно до рекомендацій УДППЗ «Укрпошта», викладених на веб-сайті УДППЗ «Укрпошта» у рубриці «Новини Сходу», за допомогою виду поштового відправлення «до запитання» колегія суддів не приймає до уваги, оскільки умовами договору передбачено інший порядок направлення вимоги, а нормами чинного законодавства в цих правовідносинах не надано права банкам чи будь-яким іншим особам повідомляти осіб, які зареєстровані на тимчасово окупованій території, у вказаний позивачем спосіб.

Визначальним в даному випадку для застосування вимог частини 2 статті 1050 ЦК України до правовідносин сторін та п. 4.6.4 Договору про іпотечне кредитування, яким передбачено право Банку вимагати від Позичальника при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом більше ніж на 2 (два) місяці дострокового повернення Кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, є наявність простроченої заборгованості більш ніж на 2 місяці і звернення Банку до суду із позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1600 грн. (а.с. 3) і за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 2400,00 грн. (а.с. 74).

Враховуючи, що з Відповідача-1 ОСОБА_1 стягненню підлягає 18417,56 грн. і солідарно з обох відповідачів - 9812,10грн., то судові витрати слід стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» з ОСОБА_1 - 3304,84 грн., з ОСОБА_2 - 695,16 грн., також скасувавши рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Відповідача-1 ОСОБА_1 в частині вирішення питання щодо судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 08 лютого 2018 року в частині стягнутої з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 10 серпня 2002 року Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1., на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (вул. Енергетиків, буд. 36, м. Сєвєродонецьк Луганська область, 93400, р/р 373940055 у ФЛОУ ІТ «Ощадбанк», МФО 304665, ), суми заборгованості за кредитним договором №384 від 18.06.2008 року станом на 12.10.2017 року змінити, зменшивши суму до 18417,56 грн., яка складається з: боргу за кредитом - 4657,85 грн.; процентів за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 30.04.2017 - 9470,15 грн.; інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з вересня 2014 року по квітень 2017 року - 3667,89 грн.; трьох процентів річних за прострочення сплати Кредиту з 02.09.2012 по 04.05.2017 - 621,67 грн.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та в частині стягнутих з ОСОБА_1 судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_4, виданий 30 жовтня 1998 року Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, проживає за адресою: АДРЕСА_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 10 серпня 2002 року Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (вул. Енергетиків, буд. 36, м. Сєвєродонецьк Луганська область, 93400, р/р 373940055 у ФЛОУ ІТ «Ощадбанк», МФО 304665, ), заборгованість за кредитним договором №384 від 18.06.2008 року станом на 12.10.2017 року у сумі 9812,10грн., в тому числі: борг за кредитом - 8117,85 грн.; проценти за користування кредитом за період з 01.05.2017 по 12.10.2017 - 1549,88 грн.; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з травня 2017 року по вересень 2017 року - 114,26 грн.; три проценти річних за прострочення сплати Кредиту з 05.05.2017 по 11.10.2017 - 30,11 грн.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» судові витрати з: ОСОБА_1 - 3304,84 грн., з ОСОБА_2 - 695,16 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 03 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: