Єдиний унікальний номер: 448/1051/18
Провадження № 2/448/790/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16.10.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Шегинській Л.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Судововишнянська міська рада Мостиського району Львівської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що в будинку, що належить їй на праві спільної часткової власності (успадкувала 1/2 частку такого після смерті батька ОСОБА_3) і знаходиться по вул.Садова, 34 с.Дмитровичі Мостиського району Львівської області, значиться формально прописаним її чоловік ОСОБА_2, з яким перебуває у зареєстрованому шлюбі з 04.08.1996р.

Вказує, що з відповідачем фактично припинилися шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть та у них відсутній спільний бюджет з 2014р., у звязку з чим нею подано позов про розірвання шлюбу.

Стверджує, що відповідач не проживає у спірному будинковолодінні з 2015р., що підтверджується актом №2-19 від 05.06.2018р.

З огляду на наведене просить суд визнати відповідача ОСОБА_2таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку за адресою: с.Дмитровичі, вул.Садова, 34 Мостиського району Львівської області.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, а подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 був своєчасно повідомлений про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, а подав заяву, в якій просить суд розглядати справу у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги визнає, оскільки дійсно не проживає за вказаною адресою.

Представник третьої особи - Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської областів судове засідання не зявився, а надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є співвласником житлового будинку №34 по вул.Садова с.Дмитровичі Мостиського району Львівської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 1097, виданого 23.04.2018р. приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №121634967 від 23.04.2018 року.

Відповідач ОСОБА_2 значиться зареєстрованим в житловому будинку №34 по вул.Садова с.Дмитровичі Мостиського району Львівської області з 07.10.2011 року і по даний час, що підтверджується довідкою Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 21.08.2018р.

Згідно акту обстеження умов проживання за №2-19 від 05.06.2018 року, який складений комісією в складі депутата округу ОСОБА_5 та спеціаліста землевпорядника Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області ОСОБА_6 у присутності сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за зареєстрованою адресою, а саме у житловому будинку №34 по вул.Садова с.Дмитровичі Мостиського району Львівської області з 2015 року.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч.3 ст.13 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Відповідно до ч. 4 ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Частинами 1,2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Виходячи з положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім'ї власника житла права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.

У пункті 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч.1 ст. 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У разі виникнення спору між власником і членами його сім'ї право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Враховуючи викладене, а також те, що в судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин понад один рік не проживає у спірному будинку за адресою: с.Дмитровичі, вул.Садова, 34 Мостиського району Львівської області, а значиться там лише формально зареєстрованим, та такийвизнав позовні вимоги, суд вважає, що останній втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст.405 ЦК України.

У відповідності до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені нею при подачі позову до суду, тобто 352,40 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача решту суми сплаченого судового збору у розмірі 352,40 гривень.

Керуючисьст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141-142, 200 ч.3, 206 ч.4, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Судововишнянська міська рада Мостиського району Львівської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку за адресою: с.Дмитровичі, вул.Садова, 34 Мостиського району Львівської області.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно квитанції №14 від 11.07.2018р. (платник: ОСОБА_1,банк платника: філія ЛОУ №10013 АТ «Ощадбанк», отримувач: УК у Мостиському районі/Мостиський р-н/22030101, код отримувача: 37929037, банк отримувача: Казначейство України, рахунок отримувача №3252), що становить 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Судововишнянська міська рада Мостиського району Львівської області, , місцезнаходження: 81340, м.Судова Вишня, пл.І.Франка, 14 Мостиського району Львівської області.

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак