02.10.2018 Єдиний унікальний номер 205/350/14-ц
Єдиний унікальний номер № 205/350/14-ц
Провадження № 4с/205/11/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, про поновлення строку на подання скарги, визнання дій протиправними, визнання постанови недійсною та її скасування,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною скаргою.

Уточнивши вимоги скарги в редакції від 26.04.2018 року, скаржник посилалась на те, що 01.02.2018 року вона дізналась, що постановою державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 від 26.12.2017 року у справі № 51192827 накладено арешт на грошові кошти в ряді банків та усі відкриті рахунки, які можуть належати або будуть відкриті на її імя у межах суми звернення стягнення 334259,75 грн. Раніше скаржника ніхто не повідомляв про накладення арешту на її кошти та не надсилав їй постанову про відкриття виконавчого провадження. ОСОБА_1 не змогла отримати грошові кошти, які перераховуються на зарплатний рахунок № 290911510. Крім того, державний виконавець незаконно прийняв до виконання виконавчий лист, який втратив чинність, та з порушенням територіальної підвідомчості. ОСОБА_1 проживає та працює в м. Дніпрі, а тому відкриття виконавчого провадження в місті Києві є незаконним.

Скаржник просила суд поновити строк на оскарження дій державного виконавця щодо накладення арешту на грошові кошти банку; визнати протиправними дії державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві щодо відкриття виконавчого провадження з порушення територіальної підвідомчості за межами м. Дніпра, де живе й працює боржник, та винесення постанови про накладення арешту на грошові кошти в банківських установах з виплати заробітної плати, а також визнати недійсною постанову від 26.12.2017 року у справі № 51192827 щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунках з виплати заробітної плати ОСОБА_1, зокрема розрахунковий рахунок в ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» № 290911510, особовий рахунок № НОМЕР_1, та скасувати її в цій частині.

У заяві від 02.10.2018 року представник скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_4 просив справу розглядати без його участі, скаргу підтримує та просить її задовольнити.

Представник заінтересованої особи ПАТ «Укрсиббанк» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, письмово просив в задоволенні скарги відмовити.

Заінтересована особа державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. У запереченнях просив в задоволенні скарги відмовити, вважає скаргу необґрунтованою та безпідставною.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що 23.05.2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист на виконання рішення по цивільній справі № 205/350/14-ц про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 303690,68 грн. (а.с. 49).

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 12.04.2016 року виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа закінчено та направлено за належністю до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, оскільки згідно відповіді ПФУ боржник працює в БОФУР ІПСЕН ІНТЕРНАЦЬОНАЛЬ Представництво, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шовковича, буд. 36/7, кімн. 8, що відноситься до території ВДВС Печерського РУЮ (а.с. 50, 53 оберт).

Постановою державного виконавця Печерського районного ВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 24.05.2016 року відкрито виконавче провадження (а.с. 56).

Постановою державного виконавця Печерського районного ВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 25.07.2016 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника в розмірі 20 % поточних платежів (а.с. 59).

Постановою державного виконавця Печерського районного ВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 26.12.2017 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках: МФО 305299 ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 300335 ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», МФО 300465 ПАТ «Державний ощадний банк України» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с. 68).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження», ст. 3 якого визначено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 51192827, державним виконавцем були зроблені відповідні запити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ПФ України, ДФС України, РСЦ МВС в Дніпропетровській області.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобовязані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обовязкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Боржник зобовязаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, боржник працює в БОФУР ІПСЕН ІНТЕРНАЦЬОНАЛЬ Представництво, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шовковича, буд. 36/7, кімн. 8, що відноситься до території Печерського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві. Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 працює в м. Дніпрі суду надано не було, у звязку з чим суд приходить до висновку, що державним виконавцем Печерського районного ВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 було правомірно відкрито виконавче провадження.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати. За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

В той же час ст. 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 115, ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю, ст. 22, ч. 1, 6 ст. 24, ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

В ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Згідно ч. 2 ст. 59 Закону виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону.

Враховуючи вищезазначене, виконавець в межах наданих йому повноважень правомірно наклав арешт на кошти боржника. При цьому, банк в якому арештовано кошти боржника відповідно до ст. 52 Закону «Про виконавче провадження» не повідомив виконавця про цільове призначення рахунку та не повернув постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Скаржник посилається на порушення його прав з боку виконавця, проте доводи скарги в частині арешту коштів, спрямованих на виплату заробітної плати спростовуються змістом оскаржуваної постанови, в якій виконавець зробив застереження з приводу неможливості здійснювати арешт коштів, які містяться на рахунках, накладення арешту на які або звернення стягнення на які заборонено законом.

Тобто, в разі, якщо банком при виконанні постанови виконавця, не було враховано викладене в постанові застереження, виконавець не може відповідати за такі дії іншої юридичної особи.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що в задоволенні скарги необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 43, 129-129-1 Конституції України, ст. ст. 1, 18-19, 24, 52, 57, 59, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 4-5, 13, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 354, 447-452 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12), державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 (місцезнаходження: м. Київ, вул. Різницька, 11б), про поновлення строку на подання скарги, визнання дій протиправними, визнання постанови недійсною та її скасування відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в пятнадцятиденний строк з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. В разі, якщо ухвала була постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, то вона набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.В. Басова

.