Провадження № 2/760/3558/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Каліщук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

16.08.2017 позивач ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від його доходу щомісяця.

Свої вимоги аргументує тим, що 02.08.2008 вона та відповідач ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_5. На даний час шлюб між сторонами не розірвано.

Зазначає, що відповідач у недостатній мірі бере участь у матеріальному забезпеченні доньки, хоча має фінансову можливість, т.я. має постійний заробіток, не має інших дітей на утриманні та аліментних зобов'язань. При цьому, її матеріальне становище не дозволяє самостійно забезпечити доньку всім необхідним. За таких обставин вважає, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини.

В судове засідання позивач не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги про стягнення аліментів підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.

З урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності сторін.

У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилася ОСОБА_5, матір'ю якої є ОСОБА_3, в батьком - ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого 04.06.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві.

Як зазначила в позовній заві позивач та своєю заявою фактично визнав відповідач, відповідач надає допомогу на утримання дитини, однак у недостатньому розмірі, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом.

У відповідності до положень ст. 180 СК України, на батьків покладено обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом частин 1 та 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, враховуючи, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини у недостатньому розмірі, більшу частину витрат несе позивач, а відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, а також зважаючи на те, що відповідач визнав позов та не заперечував проти його задоволення, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки.

При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Отже, визначаючи розмір аліментів, суд керується положеннями ч. 1 ст. 182 та ст. 184 СК України, та враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та утриманців. Ґрунтуючись на вище приведених нормах права, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання доньки у розмірі ? частини від доходу (заробітку) відповідача щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають стягненню за період з 16.08.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

З огляду на те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, і суд дійшов до висновку про його задоволення, з відповідача відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 181, 182, 184, 191 СК України, ст.ст. 12-13, 76-82, 141, 206, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 /АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 /АДРЕСА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку) відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 /АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн..

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Дата складення повного судового рішення 26.12.2018.

Суддя В.В. Лазаренко