22-ц/775/547/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2018 року Єдиний унікальний номер 263/15822/17

Апеляційний суд Донецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Гаврилової Г.Л., Кочегарової Л.М.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2018 року, у складі судді Кулик С.В., повний текст рішення складений 08 червня 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз"/

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання встановити індивідуальний газовий лічильник,

В с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" (далі - ПАТ «Маріупольгаз»), в якому просив визнати бездіяльність відповідача щодо своєчасного (до 01 січня 2018 року) встановлення індивідуального лічильника природного газу в квартирі АДРЕСА_1 неправомірною; зобов'язати відповідача встановити в зазначеній квартирі позивача індивідуальний газовий лічильник Ямпільського заводу С-1, ЕГЛ -Т-50-м за рахунок коштів відповідача (газової компанії); визнати дії відповідача щодо встановлення загальнобудинкового газового лічильника в будинку АДРЕСА_1 неправомірними; зобов'язати відповідача демонтувати встановлений навесні 2017 року загальнобудинковий газовий лічильник; стягнути з відповідача попередні витрати, пов'язані з розглядом справи в сумі 4000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що є власником зазначеної квартири, проживає один, використовує газ не часто і тільки для приготування їжі. Надані платіжні квитанції з оплати використаного природного газу в розмірі до 10 куб.м. є несправедливими та обтяжливими, оскільки дохід позивача складає незначна пенсія.

Розподіл газу на кількість зареєстрованих осіб в будинку є несправедливим, оскільки фактично проживаючих осіб у будинку більше.

Відповідачем порушені права позивача, передбачені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо встановлення газового лічильника.

Позивач згоду на встановлення загальнобудинкового лічильника у будинку АДРЕСА_1 відповідачу не давав.

Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка дозволила встановлювати загально домові газові лічильники суперечать Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», оскільки закон має вищу юридичну силу. Для встановлення загальнобудинкового газового лічильника необхідна згода всіх осіб, які проживають у будинку.

Позивач звертався до відповідача з письмовою заявою про встановлення газового лічильника, однак вказана заява залишилась без задоволення.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Маріупольгаз» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання встановити індивідуальний газовий лічильник відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про задоволення позову.

Зокрема зазначив, що суд безпідставно відкладав розгляд справи, порушив строк розгляду справи.

Закон України «Про захист прав споживачів» передбачає надання споживачам якісні послуги щодо своєчасного виконання Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який зобов'язує газові компанії за рахунок коштів господарювання в строк до 01 січня 2018 року облаштувати приміщення побутових споживачів індивідуальними лічильниками газу.

У порушення вказаного закону відповідач на підставі підзаконного акту, без згоди всіх власників квартир будинку АДРЕСА_1, незаконно встановив загальнобудинковий лічильник, який щомісячно нараховує для оплати природного газу до 10 куб.м. на одну особу на кількість зареєстрованих осіб у будинку, оскільки фактично у будинку проживає більша кількість осіб.

Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» не передбачено встановлення загальнобудинкового газового лічильника та вказаний закон не містить посилань на підзаконні акти, та має вищу юридичну силу порівняно до підзаконних актів.

На виконання ст. 360 ЦПК України ПАТ «Маріупольгаз» надав апеляційному суду відзив, в якому зазначив, що відповідач не погоджується з апеляційною скаргою ОСОБА_1, вважає його вимоги необґрунтованими, висновки хибними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідач вказує на передбачену законом, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, можливість встановлення загальнобудинкового газового лічильника, зазначивши, що постачання природного газу має здійснюватися лише за умови наявності комерційного вузла обліку природного газу, а оператор газорозподільної системи і балансоутримувач будинку (власник) зобов'язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку. Балансоутримувач зобов'язаний забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку.

Між відповідачем та ККП «КК «Західна» було укладено договір № 08/203-2016 про проведення монтажних робіт з встановлення загальнобудинкового лічильника газу, його обслуговування та порядку проведення робіт з контрольного зняття показників загальнобудинкового лічильника газу та лічильників, встановлених індивідуально в квартирах споживачів (при їх наявності). На виконання даного договору відповідачем було встановлено загальнобудинковий лічильник газу у будинок АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним актом від 15 червня 2016 року.

Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16 червня 2011 року № 3533- VI (далі - Закон №3533- VI) не визначено обов'язку встановлення саме індивідуальних лічильників газу в кожній квартирі, в яких газ використовується тільки для приготування їжі.

На виконання закону №3533- VI Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики і комунальних послуг була узгоджена Інвестиційна програма, в якій було передбачено встановлення тільки загальнобудинкових лічильників газу.

Відповідно до внесених змін до Закону №3533- VI, позивач має можливість встановити за свій рахунок індивідуальних лічильник природного газу з послідуючою компенсацією цих витрат за рахунок коштів, які ним сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» від 21.12.2017 № 2260-VІІ не містить вказівки про надання йому або окремим його статтям зворотної сили. Крім того закон №3533- VI також дозволяє і на сьогодні здійснювати встановлення загальнобудинкового лічильника природного газу в багатоквартирних будинках.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки (а.с.107) та запис №1467 в журналі телефонограм апеляційного суду (а.с.93,94).

Позивач в апеляційній скарзі просив проводити розгляд даної справи без його участі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду ухвалено у відповідності з нормами матеріального права, підстав для його скасування немає. Закон №3533- VI , в редакції, що діяла до внесення змін на підставі Закону України « Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» від 21 грудня 2017 року № 2260- VШ (далі - Закон № 2260- VШ), не передбачав обов'язку суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, встановлення індивідуального лічильника в кожній квартирі, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, а ним врегульовано питання обліку використаного газу. Закон № 2260- VШ, на який посилається позивач, не має зворотної сили. Позивач має право встановити індивідуальний лічильник за власні кошти з подальшою компенсацією понесених витрат за рахунок коштів, які ним сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Загальнобудинковий лічильник в будинку, де розташована квартира позивача, був встановлений на підставі договору між відповідачем та балансоутримувачем будинку.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення представника відповідача ОСОБА_2, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що з тексту договору №08/203-2016, укладеного між ПАТ «Маріупольгаз» та ККП «КК «Західна» від 29.04.16 року, вбачається, що предметом вказаного договору є проведення ПАТ «Маріупольгаз» монтажних робіт по встановленню загальнобудинкового лічильника газу і його подальшого обслуговування в будинку, в якому мешкає позивач за адресою: АДРЕСА_1. Згідно умов вказаного договору ПАТ «Маріупольгаз» було встановлено загальнобудинковий лічильник газу на будинок АДРЕСА_1.

Факт встановлення вказаного лічильника на будинку АДРЕСА_1 підтверджується актом від 11.06.2016 року. З акту від 30.09.2016 року вбачається, що встановлений загальнобудинковий лічильник на будинку АДРЕСА_1 введено в експлуатацію.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено в передбаченому законом порядку порушення вимог закону з боку відповідача по не встановленню в його квартирі індивідуального газового лічильника. Відповідні підзаконні нормативно-правові акти, на які посилається відповідач, зареєстровані в передбаченому законом порядку, підстав для визнання бездіяльності позивача неправомірною не мається.

Відмовляючи у задоволенні вимог стосовно визнання договору від 29.06.2016 року, укладеного між ККП "КК "Західна" та ПАТ «Маріупольгаз» щодо проведення монтажних робіт по установці загальнобудинкового газового лічильника в будинку АДРЕСА_1 неправомірним та зобов'язання відповідача демонтувати вказаний загальнобудинковий лічильник, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ці вимоги не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають, оскільки позивач не є стороною відповідного договору. Доказів того, що вказаний договір порушує його права в передбаченому законом порядку не надано.

Суд прийшов до висновку про відмову у стягненні попередніх витрат по розгляду справи в сумі 4000 грн., оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню

З такими висновками апеляційний суд не може не погодитись виходячи з наступного.

Правовідносини з постачання, обліку природного газу споживачам, встановлення газових лічильників регулюються Законом № 3533-VI, Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (далі - Тимчасове положення), Кодексом газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року N 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем).

Відповідно до положень ст. 1, 2, 3, 4, 6 Закону № 3533, в редакції Закону України № 329- VШ від 09 квітня 2015 року, вузол обліку природного газу - сукупність засобів вимірювальної техніки та допоміжних засобів, призначених для вимірювання, реєстрації результатів вимірювання та розрахунків об'єму природного газу, зведеного до стандартних умов, що складається з одного або кількох вимірювальних комплексів та/або: лічильника газу в комплекті з реєструвальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу в комплекті з показувальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу, вимоги до якого встановлюються нормативно-правовими і нормативно-технічними документами;

комерційний (приладовий) облік природного газу (далі - облік природного газу) - визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягу споживання та/або реалізації природного газу, на підставі якого проводяться взаєморозрахунки між споживачами природного газу та суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу;

лічильник газу - засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам'ятовування та відображення об'єму газу, що проходить через нього;

Постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року;2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.

Фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок:

коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є суб'єкти господарювання, що: здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; отримали відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу.

Суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані: 1) забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року; 2) припинити розподіл природного газу споживачам, які використовують природний газ без його комерційного обліку, у разі відмови таких споживачів від встановлення лічильників газу, а саме для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

З наведених вимог закону вбачається обов'язок суб'єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, в строк до 01.01.2018 року для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема тільки для приготування їжі, забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних або загальнобудинкових, що забезпечить 100% облік природного газу таким споживачам.

Відповідно до п. 4 Тимчасового положення, можливість об'єднання споживачів в єдину групу для поліпшення ведення обліку природного газу визначається схемою газопостачання.

Рішення про необхідність об'єднання споживачів в єдину групу приймає оператор газорозподільної системи.

Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем.

Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов'язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Розділом 5 Кодексу газорозподільних систем визначаються особливості організації обліку газу в багатоквартирних будинках та гуртожитках, яким передбачено, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

У разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об'єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об'єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620.

Розділом Х Кодексу газорозподільних систем передбачено, що приладовий облік природного газу в ГРМ організовується та здійснюється з метою отримання та реєстрації за допомогою комерційного ВОГ інформації про об'єми передачі (розподілу, споживання) природного газу в точках вимірювання та подальшого її використання при забезпеченні комерційного обліку природного газу між суб'єктами ринку природного газу.

На об'єкті споживача (суміжного суб'єкта ринку природного газу) в точці вимірювання організовується єдиний комерційний вузол обліку за виключенням випадку, коли через метрологічні характеристики, сезонну роботу відповідного обладнання, необхідність відокремлення обліку газу за окремою тарифною групою чи інші об'єктивні (обґрунтовані) причини можуть встановлюватися два та більше вузлів обліку.

Таким чином, обов'язок суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природнього газу на відповідній території, в частині забезпечення встановлення до 01 січня 2018 року для групи населення визначеної ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильниками природного газу має виконуватись через встановлення як індивідуального так і загальнобудинкових лічильників, що забезпечить 100% облік спожитого природного газу населенням.

Вказаний аналіз норм законодавства та наведений вище висновок апеляційного суду, який погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість встановлення як загальнобудинкового так і індивідуального лічильника у передбаченому законом порядку, спростовує доводи апеляційної скарги.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання наведених вимог закону, між ПАТ «Маріупольгаз» та ККП «Західна» було укладеного договір № 08/203-2016 від 29 квітня 2016 року, відповідно до якого ПАТ «Маріупольгаз» зобов'язаний безкоштовно проводити, зокрема, демонтаж та монтаж лічильника.

Виконання вказаного зобов'язання ПАТ «Маріупольгаз» підтверджується актом встановлення загальнобудинкового лічильника від 15 червня 2016 року (а.с.37) та актом введення в комерційний облік та експлуатації загально будинкового лічильника газу (а.с.38).

При цьому, апеляційний суд зауважує, що Закон № 3533 -VI, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, імперативно не визначає обов'язок встановлення індивідуального лічильника в квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Крім того, Тимчасовим положенням передбачена можливість споживача самостійного встановлення за власні кошти індивідуального лічильника, що спростовує доводи апеляційної скарги щодо незаконності встановлення загальнобудинкового лічильника.

Законом № 3533 -VI, в редакції Закону № 2260- VШ, яка діє з 20 січня 2018 року, передбачено встановлення споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2021 року індивідуального лічильника або за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", загальнобудинкового лічильника. Законом також передбачено самостійне за власні кошти встановлення індивідуального лічильника з подальшою компенсацією вартості цього лічильника.

Між тим, враховуючи правила дії закону у часі, ці зміни до закону № 3533 не можуть бути застосовані до даних спірних правовідносин.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не є стороною договору № 08/203-2016 від 29 квітня 2016 року, укладеного між відповідачем та ККП «Західна», а тому вимоги про визнання дій відповідача щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та зобов'язання демонтувати загальнобудинковий лічильник не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконного нарахування відповідачем для оплати природного газу до 10 куб.м. на одну особу, не заслуговують на увагу, оскільки не узгоджуються з приписами закону.

Так, Типовим договором розподілу природного газу, який затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 № 2498, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що ящо об'єкт Споживача розміщений в багатоквартирному будинку (гуртожитку), що обладнаний загальнобудинковим лічильником газу чи на групу будинків (гуртожитків), визначення об'єму розподіленого та спожитого природного газу за Споживачем здійснюється з урахуванням Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (зі змінами) (п. 5.5).

Відповідно до пп.1 п. 5 Тимчасового положення обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються у будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні. У будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

З квитанцій, наданих позивачем за січень 2017 року, квітень 2017 року, жовтень 2017 року, вбачається, що нарахування газу відбувається відповідно до Тимчасового положення із врахуванням об'єму газу, який обліковується за допомогою індивідуальних лічильників, а залишок спожитого об'єму газу, який обліковується загально будинковим лічильником, розподіляється між іншими мешканцями будинку.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, його висновки відповідають фактичним обставинам справи, а порушення судом першої інстанції строків розгляду справи не призвели до неправильного вирішення справи, а тому підстав для його скасування в межах доводів та вимог апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Г.Л.Гаврилова

Л.М.Кочегарова

Повний текст постанови складено 06 серпня 2018 року.

Суддя Т.Б.Ткаченко