СОЛОМ'ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________________
Справа № 760/2752/17
№2/760/688/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

12 вересня 2018 року в місті Києві

Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві.

ІІ. Описова частина

Позивач ОСОБА_4 в лютому 2017 року звернулася до суду в своїх інтересах та інтересах своєї дочки ОСОБА_2 та просила:

- визнати за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6;

- визнати за ОСОБА_7 право власності на автомобіль «Фольксваген Т4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6.

Позивач стверджує, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 був її чоловіком та батьком неповнолітньої ОСОБА_5.

За життя, як вказує Позивач, ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Чкалівської сільської ради 27 грудня 2013 року, згідно з якою він заповів належну йому квартиру дочці ОСОБА_8, а автомобіль «Фольксваген Т4» - Позивачці.

Позивач вказує, що вона звернулася від свого імені та імені неповнолітньої дочки до державного нотаріуса П'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, проте у видачі свідоцтв нотаріусом було відмовлено з посиланням на те, що заповіт від 27.12.2013 не був зареєстрований у Єдиному спадковому реєстрі заповітів.

У зв'язку з тим, що у встановленому порядку оформити спадщину не виявилося можливим, Позивач просить визнати право власності на спадкове майно у судовому порядку.

У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав.

Представник Відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, піддаючи сумніву справжність заповіту від 27.12.2013, звертаючи увагу на те, що за теперішніх умов перевірити його достовірність неможливо.

Головне територіальне управління юстиції у м. Києві представника до суду не направило, подало письмові пояснення на позовну заяву.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає не задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6. (а.с. 7)

До складу спадкової маси після його смерті увійшла квартира АДРЕСА_2, а також автомобіль «Фольсваген Т4». (а.с. 9, 10)

Встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_9 та дві дочки ОСОБА_10 та ОСОБА_3.

В той же час, встановлено, що в матеріалах спадкової справи наявний заповіт ОСОБА_6, посвідчений секретарем виконавчого комітету Чкалівської сільської ради Нижньогірського району Автономної республіки Крим, згідно з яким він заповідав:

- ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_1;

- ОСОБА_12 - автомобіль «Фольксваген Т4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Встановлено, що зазначений заповіт не був зареєстрований у Спадковому реєстрі, у зв'язку з чим нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі зазначеного заповіту.

Частина 4 статті 1247 Цивільного кодексу України заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна вимога викладена в п. 24 Порядку посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою кабінету міністрів України від 15 червня 1994 року № 419: відомості про посвідчені заповіти підлягають внесенню до Спадкового реєстру в установленому Мін'юстом порядку.

Згідно з п. 8 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року № 491 посадові особи органів місцевого самоврядування вносять до Спадкового реєстру відомості про посвідчені заповіти шляхом подання державному підприємству, яке належить до сфери управління Мін'юсту, або його філіям заяв про реєстрацію.

Відповідно до п. 12 Порядок державної реєстрації заповітів заповіти посвідчені нотаріусами, консульськими установами, посадовими і службовими особами, які зазначені в статтях 1251 і 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 і частині першій статті 40 Закону України "Про нотаріат", до створення та введення в дію програмного забезпечення Спадкового реєстру, підлягають безоплатній державній реєстрації в такому реєстрі шляхом подання зазначеними посадовими та службовими особами, установами Реєстраторові заяв про реєстрацію архівних заповітів, форми та вимоги до заповнення яких встановлює Мін'юст.

Реєстраторами Спадкового реєстру щодо таких заповітів є державне підприємство, яке належить до сфери правління Мін'юсту, та його філії (Державне підприємство "Національні інформаційні системи"), що визначено в п. 5 Порядок державної реєстрації заповітів та в п. 1.3.2. Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1810/5 від 07.07.2011.

Згідно з п. 1.7. Положення Про Спадковий реєстр відомості про заповіти, у тому числі посвідчені посадовими та службовими особами, зазначеними в статтях 1251 та 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 та частині першій статті 40 Закону України "Про нотаріат", спадкові договори та внесення змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів, заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину підлягають обов'язковому внесенню до Спадкового реєстру.

Відповідно до п. 2.5. Положення про Спадковий реєстр заповіти, посвідчені нотаріусами, консульськими установами, посадовими і службовими особами, які зазначені в статтях 1251 і 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 і частині першій статті 40 Закону України "Про нотаріат", до створення та введення в дію програмного забезпечення Спадкового реєстру підлягають обов'язковій державній реєстрації в зазначеному реєстрі шляхом подання зазначеними особами та установами Реєстраторові заяви за формою, наведеною в додатку 9.

Згідно з ст. 56 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відтак, не проведення державної реєстрації заповіту, посвідченого 27.12.2013 секретарем виконкому Чкалівської сільради, у Спадковому реєстрі є порушення вимог щодо його посвідчення, викладених в ч. 4 ст. 1247 Цивільного кодексу України, ст. 56 Закону України «Про нотаріат», п. 24 Порядку посвідчення заповітів та п. 1.7. Положення Про Спадковий реєстр.

Відповідно до ст. 1257 Цивільного кодексу України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, оскільки заповіт від імені ОСОБА_6 складений 27 грудня 2013 року було складено та посвідчено секретарем виконавчого комітету Чкалівської сільської ради, Нижньогірського району, Автономної Республіки Крим Коломієць В. М. з порушенням вимог щодо його посвідчення, то він вважається нікчемним, і визнання його судом недійсним не вимагається.

На підставі ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України даний заповіт не створює юридичних наслідків, а тому не дає позивачу право на спадкування за заповітом.

Враховуючи викладене, державний нотаріус П'ятої київської державної нотаріальної контори правомірно відмовив Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 1247, 1251, 1257 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судові витрати покласти на позивачів.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_4, зареєстроване місце проживання: ОСОБА_9 республіка АДРЕСА_3, РНОКПП: НОМЕР_2;

Позивач: ОСОБА_14, зареєстроване місце проживання: ОСОБА_9 республіка АДРЕСА_3;

Відповідач: ОСОБА_3, зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_4; РНОКПП: НОМЕР_3;

Третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, адреса: м. Київ, пров. Музейний, 2-Д.

Суддя: