П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді : Джуги С.Д.

суддів: Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

за участю секретаря: Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2018 року, ухваленого суддею Шепетко І.О., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (змінено найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом, в якому з врахуванням уточнень, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за період з 29.03.2010 р. по 31.01.2018 р. по відсоткам в розмірі 27 409,98 доларів США, що становить 767 479,44 грн., штраф (фіксований) - 250 грн. та штраф (відсоток від суми заборгованості) - 1 370,50 доларів США, що становить 38 374,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 06.03.2008 року між ПриватБанком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено кредитну угоду № 212988-SOGL, у відповідності до якої позичальнику надано в користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 9 000,00 дол. США, зі сплатою 16,0% річних. Відповідно до п. 1.5 кредитної угоди, кредит надавався на споживчі цілі. Також, з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1, 06.03.2008 року між ПриватБанком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №212988, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язався перед позивачем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку передбаченому кредитним договором. Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим за відповідачем утворилася заборгованість.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 березня 2018 року - позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість по відсотках, нарахованих за період з 29.03.2010 по 28.02.2011 рр., у розмірі 2757,29 доларів США, що еквівалентно 77 204,12 грн.; заборгованість по відсотках, нарахованих за період з 01.03.2011 по 31.01.2018 рр., у розмірі 6521,28 доларів США, що еквівалентно 182 595,84 грн.; штраф (фіксований) у розмірі 250,00 грн.; штраф (5% від суми заборгованості) у розмірі 463,93 долари США, що еквівалентно 12 990,04 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі Банк просить зазначене рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та задовольнити позов у повному обсязі. Зокрема, вказує на те, що помилковим є висновок суду про нарахування відсотків після закінчення строку дії договору, тобто з 01.03.2011 року по розрахунку облікової ставки НБУ, оскільки умовами кредитної угоди передбачено порядок нарахування відсотків після закінчення строку дії договору.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитну угоду №212988-SOGL (далі - Кредитна угода), у відповідності до якої позичальнику надано в користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 9000,00 дол. США , зі сплатою 16,0% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 25.02.2011 року.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань перед кредитором за цим договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення кредитора за договором, 06.03.2008р. між ПриватБанк та ОСОБА_2 укладено договір поруки №212988, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язався перед кредитором (позивачем по справі) солідарно відповідати за виконання позичальником (ОСОБА_1) у повному обсязі зобов'язань за договором кредиту №212988- SOGL від 06.03.2008 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 01 березня 2011 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 щодо стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №212988- SOGL від 06.03.2008 р., у розмірі 10 442,45 доларів США.

Дане рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2011 р. відповідачами не виконано.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в повному обсязі заборгованість по штрафам та відсоткам, нарахованим за період з 29.03.2010 по 28.02.2011 року, виходячи з відсоткової ставки встановленої умовами договору. Щодо відсотків нарахованим, починаючи з 01.03.2011 по 31.01.2018 року, то такі стягнуто, виходячи з відсоткової ставки на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди рішення суду в частині стягнення відсотків за період з 01.03.2011 по 31.01.2018 року, позаяк апелянт вважає, що такі також підлягають стягненню, виходячи з відсоткової ставки встановленої умовами договору.

Апеляційний суд вважає такі доводи апеляційної скарги безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк до 25 лютого 2011 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 25 лютого 2011 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця. Починаючи з 25 лютого 2011 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий же правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.

За таких обставин, банк не вправі нараховувати відсотки після спливу строку кредитного договору, тобто починаючи з 25 лютого 2011 року.

Таким чином посилання апелянта на те, що за спірний період підлягають стягненню відсотки нараховані згідно умов договору не ґрунтуються на нормах матеріального права та підлягають відхиленню.

При цьому, хоча суд і стягнув відсотки нараховані банком після закінчення строку дії кредитного договору, що не узгоджується з вказаною вище правовою позицією Великої Палати ВС, однак відповідачами рішення суду в цій частині не оскаржується, а відтак, апеляційний суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу не вбачає підстав для зміни рішення в цій частині.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий :

Судді: