Справа № 126/2582/17
Провадження № 22-ц/772/1778/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Моцний В. С.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 рокуСправа № 126/2582/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого (судді-доповідача): Оніщука В.В.,

суддів: Голоти Л.О., Медвецького С.К.,

за участю секретаря Богацької О.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідачі: прокуратура Вінницької області, Державне казначейство України

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 13 червня 2018 року, постановлене у складі судді Моцного В.С. в приміщенні Чечельницькогоо районного суду Вінницької області, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Бершадської місцевої прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивував тим, що 29 серпня 2016 року він звернувся з заявою до Бершадської місцевої прокуратури про внесення відомостей в ЄРДР про вчинення злочинів передбачених ч.2 ст.383, ч.2 ст.384 КК України. 30 серпня 2016 року йому було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР та притягнення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності.

24 жовтня 2016 року він звернувся повторно з заявою до Бершадської місцевої прокуратури і 26 жовтня 2016 року отримав таку ж саму відмову.

31 жовтня 2016 року звернувся зі скаргою до Бершадського районного суду Вінницької області на бездіяльність прокурора Бершадської місцевої прокуратури Гирби В.М. щодо внесення заяви про злочин до ЄРДР.

03 листопад 2016 року Бершадським районним судом Вінницької області скаргу було задоволено та зобов'язано прокуратуру внести до ЄРДР заяву про злочин від 24 жовтня 2016 року.

Вважає, що протиправною бездіяльністю Бершадської місцевої прокуратури щодо не внесення відомостей в ЄРДР по заяві, йому нанесено моральну шкоду, яка полягає в тому, що з вини Бершадської місцевої прокуратури він був змушений порушити звичний ритм життя, звертатись зі скаргами до суду, витрачати свій особистий час та просить стягнути з Державного казначейства України відшкодування моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 10000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

17 жовтня 2017 року ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області змінено первісного відповідача - ГУ Державної казначейської служби України у Вінницькій обласні на належного Державну казначейську службу України.

10 січня 2018 року ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Бершадської місцевої прокуратури, Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди передано за підсудністю до Чечельницького районного суду Вінницької області.

Ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року задоволено клопотання позивача та замінено неналежного відповідача Бершадську місцеву прокуратуру на належного - Прокуратуру Вінницької області.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 13 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення районного суду мотивоване тим, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність заподіяння моральної шкоди та існування причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю відповідача та завданою шкодою.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким його позов задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що протиправна бездіяльність посадових осіб органів прокуратури встановлена судовим рішенням, а тому наявні підстави для задоволення позову.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

В судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представники прокуратури Вінницької області та Державного казначейства України апеляційну скаргу не визнали, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Апеляційний суд у складі судової колегії, розглядаючи справу за наявними у справі матеріалами, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 29 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Бершадської місцевої прокуратури з заявою про вчинення злочину.

Заява мотивована тим, що гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 вчинили злочин, передбачений ст. 383 КК України, а саме здійснили завідомо неправдиве повідомлення про злочин, в результаті чого його було безпідставно притягнуто до кримінальної відповідальності та на протязі 11 років проводилось як досудове розслідування так і судове, тому просив внести відомості до ЄРДР відносно вказаних осіб та розпочати досудове розслідування.

30 серпня 2016 року листом Бершадської місцевої прокуратури відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР у зв'язку з тим, що проведеною перевіркою не встановлено доказів на підтвердження викладених обставин в заяві ОСОБА_3 про злочин від 29 серпня 2016 року.

24 жовтня 2016 року ОСОБА_3 повторно звернувся до Бершадської місцевої прокуратури з заявою про вчинення злочину гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6

Листом Бершадської місцевої прокуратури від 26 жовтня 2016 року відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 24 жовтня 2016 року.

31 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Бершадського районного суду Вінницької області зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність Бершадської місцевої прокуратури та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2016 року скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, зобов'язано відповідальну особу, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення Бершадської місцевої прокуратури у відповідності до вимог ст. 214 КПК України розглянути заяву ОСОБА_3 від 24 жовтня 2016 року про кримінальне правопорушення, прийняти відповідне рішення, про що повідомити заявника.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України та ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частинами 6,7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Суд першої інстанції, дійшов висновку про те, що позивачем, у відповідності до положень ст.ст. 77, 81 ЦПК України, не було надано докази на підтвердження викладених обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про недоведеність фактичних обставин і відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог. При розгляді справи судом не здобуто доказів на підтвердження незаконності дій, бездіяльності посадових осіб органів прокуратури.

Позивач звернувшись в суд з вказаним позовом, обгрунтував його саме бездіяльністю посадових осіб органів прокуратури.

Статтею 303 КПК України передбачено право оскарження до слідчого судді дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Саме у такій формі здійснюється судовий контроль у цих правовідносинах. Право і порядок оскарження було роз'яснено заявнику.

Належним і допустимим доказом незаконності дій, бездіяльності органу прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення може бути ухвала слідчого судді, якою було б встановлено факт такої бездіяльності.

Позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували незаконність бездіяльності органу прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судові рішення слідчого судді, в яких би надавалась оцінка бездіяльності прокурора, відсутні.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частин 1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За відсутності доведення факту вчинення протиправних дій, бездіяльності, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, районний суд на підставі належним чином оцінених доказів правильно застосувавши положення ст.ст. 23, 91, 94, 1167, 1176 ЦК України, дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів передбачених ч. 1 ст. 1176 ЦК України підстав для відшкодування йому моральної шкоди, що є його процесуальним обов'язком. Дії, бездіяльність посадових осіб Бершадської місцевої прокуратури при розгляді заяви про кримінальне правопорушення протиправними у встановленому законом порядку визнані не були, тому факт заподіяння моральної шкоди позивачем не доведено.

Твердження ОСОБА_3 про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено вимоги ст. 56 Конституції України не знаходять свого підтвердження, оскільки останнім не надано та не доведено факту заподіяння йому як моральної так і матеріальної шкоди.

Аргументи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій, власного тлумачення апелянтом вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 13 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ Л.О. Голота

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно з оригіналом

Суддя В.В. Оніщук