КОПІЯ
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 677/1172/18
Провадження № 22-ц/4820/187/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №677/1172/18 за апеляційною скаргою ТОВ «Житниця поділля» на ухвалу Красилівського районного суду від 16 серпня 2018 року про повернення позовної заяви (суддя Боголюбова Л.М.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житниця Поділля» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестзерно», ОСОБА_4 про визнання договору оренди недійсним та скасування державної реєстрації права оренди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В серпні 2018 року ТОВ «Житниця Поділля» звернулася до суду із позовом, в якому просило визнати недійсним договір оренди землі б/н від 26.09.2014 року земельної ділянки площею 3,9759 га кадастровий номер :04:004:0005, що укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Агроінвестзерно», зареєстрований державним реєстратором ОСОБА_5 реєстраційної служби Красилівського РУЮ Хмельницької області; скасувати державну реєстрацію іншого речового права, скасувавши рішення державного реєстратора ОСОБА_5 реєстраційної служби Красилівського РУЮ Хмельницької області, індексний номер 16288006 від 06.10.2014 року, номер запису про інше речове право 7239816.

Ухвалою Красилівського районного суду від 16 серпня 2018 року позовну заяву ТОВ «Житниця Поділля» повернено позивачу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ТОВ «Житниця Поділля» оскаржило її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд в оскаржуваній ухвалі прийшов до помилкового висновку, що вимоги до юридичних та фізичних осіб не враховуючи при цьому спори між юридичними особами з приводу визнання договорів недійсними, мають розглядатись в порядку господарського судочинства, а обєднання позовних вимог в одне провадження, які слід розглядати за правилами цивільного та господарського судочинства, не допускається. Адже позивачем також заявлялася вимога про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, що укладений між юридичною та фізичною особою, тому цей спір не може розглядатися за правилами ГПК України, а підлягає розгляду в межах ЦПК України. На думку апелянта, його позовні вимоги є нерозривно повязані між собою і не можуть розглядатись судами різних юрисдикцій. А тому ТОВ «Житниця Поділля» просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справи і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву ТОВ «Житниця Поділля» виходив з того, що позивачем порушено правила обєднання позовних вимог, не врахувавши при цьому що спори між юридичними особами з приводу визнання договорів недійсними підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду виходячи із наступного.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в пункті 5 постанови від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" та в пунктах 2, 33, 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим ст. 20 ГПК України, у редакції Закону N 2147-VIII, визначено особливості предметної та субєктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Оскільки у спорах, що виникають із договірних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи, то з урахуванням вищезазначених вимог ЦПК України при визначенні судової юрисдикції суди повинні керуватися тим, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства в разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємоповязані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Враховуючи, що ТОВ «Житниця Поділля» у позовній заяві просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, який укладений між юридичною та фізичною особою, тому цей спір не може розглядатися за правилами ГПК України, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції не правильно визначився з юрисдикцією вказаного спору, у зв'язку із чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Красилівського районного суду Хмельницької області.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житниця Поділля» задовольнити.

Ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області від 16 серпня 2018 року скасувати та справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житниця Поділля» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестзерно», ОСОБА_4 про визнання договору оренди недійсним та скасування державної реєстрації права оренди направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2018 року.

Судді: (підпис) ОСОБА_1

(підпис) ОСОБА_2

(підпис) ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк