Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2529/16-ц
Провадження № 2/376/10/2018
"11" січня 2018 р. Сквирський районний суд Київської області у складі: головуючого судді - Клочка В.М., при секретарі - Якштас А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Березанка», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Сквирська міська рада про визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним, застосування наслідків його недійсності, про скасування його державної реєстрації,
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.
У позовній заяві позивач вказує, що 11 квітня 2014 року згідно рішення Сквирського районного суду від 11 березня 2014 року у цивільній справі №376/414/14-ц ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка набула право власності на земельну ділянку площею 2.619 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 ,що розташована на території Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області ,яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Реєстраційною службою Сквирського районного управління юстиції Київської області право власності було зареєстровано.
24 вересня 2015 року Сквирський районний суд Київської області у цивільній справі №376/414/14-ц ,провадження №8/376/6/2015 скасував своє рішення за нововиявленими обставинами , визнав за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на вищевказану земельну ділянку, скасував її державну реєстрацію за попереднім власником.
Підставою скасування рішення слугували докази того, що ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_3 не приймала, а тому не є спадкоємцем.
04 травня 2016 року за позивачем було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,номер запису про право власності 14398585.
Як новий власник земельної ділянки 01 липня 2016 року позивач уклав договір оренди земельної ділянки з Фермерським господарством «Караван» с.Горобіївка Сквирського району Київської області строком на 10 років.
08 серпня 2016 року договір зареєстровано в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, номер запису 15789419.
11 листопада 2016 року наказом №3214/5 Міністерства Юстиції України скасоване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08 серпня 2016 року №30828167 ,тобто реєстрацію договору оренди.
При прийнятті рішення Міністерство юстиції прийшло до висновку ,що відповідачі 20 квітня 2014 року уклали договір оренди земельної ділянки і речове право на земельну ділянку зареєстроване 19 травня 2014 року за №5702744,а також зареєстрована додаткова угода до договору від 17.02.2015 року,які є чинними.
За таких обставин позивач вважає, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки порушує його права-землевласника:укласти договір оренди з вибраним ним орендарем і просить суд оскаржуваний договір визнати недійсним ,а його державну реєстрацію скасувати.
Представник позивача вказані позовні вимоги підтримав.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, подала заяву про визнання позову і розгляд справи у її відсутності.
Представник відповідача проти позову заперечила і пояснила, що в квітні 2014 року ОСОБА_2 набула право власності в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 2.619 га,кадастровий номер НОМЕР_1 .
Товариство уклало з ОСОБА_2 , як власником земельної ділянки, 20 квітня 2014 року договір оренди земельної ділянки і 17 лютого 2015 року додаткову угоду до договору від 17.02.2015 року. Договір згідно діючого законодавства зареєстрований 19 травня 2014 року.
Вважає, що такий позов порушує права товариства, оскільки згідно ч.1 ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно закону.
Третя особа Сквирська міська рада подала до суду заяву про визнання позову і просить суд розглядати справу без участь її представника.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення.
Суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі неявки в судове засідання всіх відповідачів.
11.01.2018 року судом згідно ст.281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно рішення Сквирського районного суду від 11 березня 2014 року у цивільній справі №376/414/14-ц за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку площею 2.619 га,кадастровий номер: НОМЕР_1 ,що розташована на території Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області ,призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
11 квітня 2014 року згідно вказаного судового рішення Реєстраційною службою Сквирського районного управління юстиції Київської області за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку .
20 квітня 2014 року між ОСОБА_2 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Березанка» був укладений договір оренди земельної ділянки №107 ,а 17 лютого 2015 року - додаткова угода до договору.
24 вересня 2015 року Сквирський районний суд Київської області у цивільній справі №376/414/14-ц ,провадження №8/376/6/2015 скасував попереднє своє рішення за нововиявленими обставинами , скасував державну реєстрацію права власності за попереднім власником, визнав за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на вищевказану земельну ділянку.
04 травня 2016 року право власності на земельну ділянку за позивачем було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,номер запису про право власності 14398585.
Як новий власник земельної ділянки 01 липня 2016 року позивач уклав договір оренди земельної ділянки з Фермерським господарством «Караван» с.Горобіївка Сквирського району строком на 10 років.
08 серпня 2016 року договір зареєстровано в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 30828167.
11 листопада 2016 року наказом №3214/5 Міністерства Юстиції України скасоване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08 серпня 2016 року №30828167 у зв`язку з тим,що відповідачі 20 квітня 2014 року уклали договір оренди земельної ділянки і речове право на земельну ділянку зареєстроване 19 травня 2014 року за №5702744,а також зареєстрована додаткова угода до договору від 17.02.2015 року, які є чинними.
Під час розгляду справи в лютому 2017 року відповідач подав апеляційну скаргу на рішення Сквирського районного суду від 24.09.2015 року у цивільній справі №376/414/14-ц ,провадження №8/376/6/2015 ,яким визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на вищевказану земельну ділянку.
Апеляційний суд Київської області хвалою від 22 серпня 2017 року провадження у справі закрив, оскільки прийшов до висновку ,що права апелянта не порушені.
Статтею 13 Цивільного Кодексу України передбачено,що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Як передбачено статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 і 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Згідно ч.1 ст.203 ЦК України , зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
В силу статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За містом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє ,користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії ,які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Відповідно до ч.1 ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач).
Статтею 412 ЦК України передбачено, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.
Статтею 78 Земельного Кодексу України передбачено,що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
У статті 90 Земельного Кодексу України закріплені права власників земельних ділянок.
Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання угоди недійсною.
Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
За змістом ст.3 Закону України «Про оренду землі» об`єктом оренди може бути земельна ділянка, що перебуває у власності громадянина, юридичної особи, комунальній або державній власності.
Відповідно до ст.35 Закону «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає:
(п.1 ч.1 ст.2 )-державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
(ч.2 ст.2)-речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації;
(п.2 ч.1 ст.6)-організаційну систему державної реєстрації прав становлять: суб`єкти державної реєстрації прав -виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;
акредитовані суб`єкти.
За таких обставин суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Позивач просить суд судові витрати покласти на нього.
Відповідно до ст.ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, які складаються з судового збору у сумі 1102,40 грн., що підтверджено квитанцією.
Керуючись ст.ст.13-16,215,316,317,319,407,412 ЦК України, ст.78, 90,152 ЗК України,ст.ст.1,3,35 Закону України «Про оренду землі» ,ст.ст.1,2,6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,ст.ст.4,5,10,12,13,76,77,80,141,247 ЦПК України ,суд ,-
Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №107 від 20 квітня 2014 року і додаткову угоду до договору від 17.02.2015 року, що укладені між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Березанка», договір зареєстрований 19 травня 2014 року у Реєстраційній службі Сквирського районного управління юстиції Київської області.
З текстом рішення можливо ознайомитись за адресою:court.gov.ua
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення ,має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд -якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення заочного рішення суду .
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи,якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення ,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду -якщо апеляційна с карга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення набирає законної сили ,якщо протягом строків ,встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: