Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 666/251/13-ц

провадження № 61-15676св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «МегаБанк»,

відповідачі: ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МегаБанк» на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 27 червня 2017 року у складі колегії суддів: Вейтас І. В., Колісниченка А. Г., Радченка С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року Публічне акціонерне товариство «МегаБанк» (далі - ПАТ «МегаБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги позивачобґрунтовувало тим, що 04 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «МегаБанк» (далі - ВАТ «Мегабанк»), правонаступником якого є ПАТ «МегаБанк», та ОСОБА_5 укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 228 000,00 грн на строк до 03 березня 2018 року зі сплатою 17,5 % річних, а ОСОБА_5 зобов'язалась повернути кредит і сплатити проценти на умовах, установлених указаним договором згідно з графіком погашення кредиту, зазначеним у додатку № 1 до договору. На забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором, 04 березня 2008 року між ОСОБА_8. та ВАТ «МегаБанк» укладений договір поруки, за умовами якого він поручився перед банком за виконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором. Цього ж дня між ВАТ «МегаБанк» та ОСОБА_4 укладений аналогічний договір поруки.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 24 листопада 2010 року у справі № 2-4753/2010 стягнуто достроково солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «МегаБанк» заборгованість за кредитним договором від 04 березня 2008 року № 77-21П/2008 у розмірі 335 429,43 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 335 564,00 грн, частина кредиту, яка повинна бути сплачена достроково в сумі 192 436,00 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 85 362,62 грн, штрафи у розмірі 22 066,81 грн у тому числі за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ПАТ «МегаБанк» права продажу домоволодіння, яке складається з житлового будинку, літ. «А» з очерету, загальною площею 79,6 кв. м, житловою площею 49,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5, будь-якій особі покупцю від імені ПАТ «МегаБанк» за початковою вартістю 325 885,19 грн із наданням ПАТ «МегаБанк» права отримати в Херсонському бюро технічної інвентаризації витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження та інших повноважень продавця. Проте вказане рішення не виконане в повному обсязі.

Кредитним договором передбачено нарахування відсотків виходячи з фактичного залишку заборгованості а також пеня і штраф. Оскільки рішення суду про стягнення заборгованості від 24 листопада 2010 року не виконано в повному обсязі, розрахунок заборгованості за кредитним договором № 77-21П/2008 за рішенням суду зроблений станом на 05 серпня 2010 року, то банк має право нараховувати відсотки за кредитним договором відповідно до пункту 4.2 за період із 01 липня 2010 року по 30 листопада 2012 року у розмірі 136 730,91 грн, штраф, що передбачений пунктом 7.2 у розмірі 10 % від суми несвоєчасно сплачених процентів у разі невиконання обов'язків згідно з пунктом 3.2.3 кредитного договору у розмірі 13 673,09 грн та пеню на підставі пункту 7.1 договору за недотримання строків сплати нарахованих процентів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочки платежу від несвоєчасно сплаченої суми за період із 26 січня 2012 року по 10 січня 2013 року у розмірі 15 896,79 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 166 300,79 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 12 лютого 2013 року позов ПАТ «МегаБанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «МегаБанк» 166 300,79 грн у рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором від 04 березня 2008 pоку № 77-21П/2008, яка виникла за період із 01 липня 2010 року по 30 листопада 2012 року, а саме станом на 10 січня 2013 року. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «МегаБанк»166 300,79 грн у рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором від 04 березня 2008 pоку № 77-21П/2008, яка виникла за період із 01 липня 2010 року по 30 листопада 2012 року, а саме станом на 10 січня 2013 року. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник належним чином не виконував зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору, унаслідок чого утворилась заборгованість, та що банк і поручителі уклали окремі договори поруки, а тому обґрунтованими є вимоги про стягнення суми кредитної заборгованості в солідарному порядку з боржника та з кожним із поручителів, оскільки договори поруки мають додатковий (акцесорний) характер і укладаються саме для забезпечення виконання кредитного зобов'язання, і поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники (стаття 554 ЦК України).

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 27 червня 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 12 лютого 2013 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «МегаБанк» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором від 04 березня 2008 року № 77-21П/2008, яка виникла за період із 01 липня 2010 року по 30 листопада 2012 року та в частині стягнення з ОСОБА_4 судового збору скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що внесення змін до кредитного договору, внаслідок яких збільшено обсяг відповідальності поручителя, відбулося без згоди останньої, тому порука, якою забезпечено зобов'язання боржника, припинилася.

У липні 2017 року ПАТ «МегаБанк»подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 27 червня 2017 року, в якій просило скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, вказує на те, що згідно з пунктом 3.3.4 кредитного договору у разі зміни облікової ставки Національного банку України, кон'юнктури кредитного ринку та/або вартості куплених кредитодавцем грошово-кредитних ресурсів або збільшення витрат кредитодавця за іншими причинами, у тому числі пов'язаними зі змінами чинного законодавства, кредитодавець має право змінити процентну ставку за користування кредитом. ОСОБА_4, підписуючи договір поруки щодо сплати нею у разі прострочення боржника, зокрема, нарахованих процентів та комісійної винагороди згідно з умовами кредитного договору, заздалегідь погодилась з будь-яким розміром процентів, якщо вони передбачені кредитним договором. Обсяг відповідальності ОСОБА_4 у частині розміру процентів взагалі не встановлений договором поруки, в ньому є лише посилання на їхній розмір за умовами кредитного договору, таким чином, внесення в цій частині змін до кредитного договору не збільшує обсяг його відповідальності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою від 04 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, судові рішення першої й апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судом установлено, що 04 березня 2008 між відкритим акціонерним товариством «МегаБанк» (далі - ВАТ «МегаБанк»), правонаступником якого є ПАТ «МегаБанк», та ОСОБА_5 укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 228 000,00 грн на строк до 03 березня 2018 року зі сплатою 17,5 % річних, а ОСОБА_5 зобов'язалась повернути кредит і сплатити проценти на умовах, установлених указаним договором згідно з графіком погашення кредиту, зазначеним у додатку № 1 до договору. На забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 04 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «МегаБанк» укладений договір поруки, за умовами якого він поручився перед банком за виконання ОСОБА_5 своїх зобовязань. Цього ж дня між ВАТ «МегаБанк» та ОСОБА_4 укладений аналогічний договір поруки.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 24 листопада 2010 року у справі № 2-4753/2010 стягнуто достроково солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «МегаБанк» заборгованість за кредитним договором від 04 березня 2008 року № 77-21П/2008 у розмірі 335 429,43 грн, із яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 335 564,00 грн, частина кредиту, яка повинна бути сплачена достроково в сумі 192 436,00 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 85 362,62 грн, штрафи у розмірі 22 066,81 грн у тому числі за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ПАТ «МегаБанк» права продажу домоволодіння, яке складається з житлового будинку, літ. «А» з очерету, загальною площею 79,6 кв. м, житловою площею 49,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5, будь-якій особі покупцю від імені ПАТ «МегаБанк» за початковою вартістю 325 885,19 грн із наданням ПАТ «МегаБанк» права отримати в Херсонському бюро технічної інвентаризації витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження та інших повноважень продавця.

Оскільки рішення суду від 24 листопада 2010 року виконано не в повному обсязі, ПАТ «МегаБанк» просило суд стягнути з боржника та поручителів солідарно відсотки, пеню та штраф, що передбачені умовами кредитного договору.

Проте вимоги позивача є необґрунтованими з огляду на таке.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк ВАТ «МегаБанк», правонаступником якого є позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та штрафу за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «МегаБанк».

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 04 липня 2018 року № 14-154цс18.

Отже, оскільки ПАТ «МегаБанк» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором після пред'явлення до ОСОБА_5 вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, вимоги банку не підлягають задоволенню.

Оскільки вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню, тому доводи касаційної скарги про те, що порука ОСОБА_4 не припинилася є безпідставними та не мають правового значення для цієї справи.

Узагальнюючи викладене, суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої й апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МегаБанк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 12 лютого 2013 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 27 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «МегаБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик