Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 592/6385/16-ц

провадження № 61-15357св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 21 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Семеній Л. І., Бойка В. Б., Лузан Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», Банк) через свого представника ОСОБА_5 звернулося з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 19 вересня 2007 року сторони справи уклали кредитний договір № 750/7-167, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 100 000,000 грн зі строком погашення до 18 вересня 2014 року, з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами 15,00 % річних, а з 22 жовтня 2008 року - 19,00 % річних. Позичальник зобов'язувався повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування ними у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно з встановленим графіком сплати кредиту.

ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед Банком, що станом на 12 листопада 2015 року склала 179 710,83 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 67 964,71 грн; заборгованість за відсотками - 36 518,85 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 33 393,33 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 6 682,32 грн; інфляційні втрати за кредитом - 29 224,83 грн; інфляційні втрати за відсотками - 5 926,80 грн.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 179 710,83 грн та витрати на сплату судового збору 2 695,66 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 вересня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 750/7-167в розмірі 179 710,83 грн.

Рішення мотивовано тим, що відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яку необхідно стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21 грудня 2016 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 вересня 2016 року скасовано.

Позов ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без розгляду.

Залишаючи позов ПАТ «Укрсоцбанк» без розгляду, суд апеляційної інстанції керувався пунктом 2 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року та виходив з того, що позовну заяву від імені ПАТ «Укрсоцбанк» подано особою, яка не мала повноважень на ведення справи.

Зокрема, в ухвалі апеляційного суду зазначено, що на підтвердження своїх повноважень представником Банку надано копії довіреності від 20 квітня 2016 року, договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості від 01 квітня 2014 року № та додаткової угоди № 10 до цього договору. За змістом зазначеної довіреності ПАТ «Укрсоцбанк» виключно в межах договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості від 01 квітня 2014 року № уповноважив ОСОБА_5 представляти інтереси Банку у всіх судах.

Згідно з пунктом 9.1 договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості від 01 квітня 2014 року № , укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Боргова агенція «Пристав» (далі - ТОВ «Боргова агенція «Пристав»), договір діє до 31 грудня 2014 року.

02 листопада 2015 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боргова агенція «Пристав» була укладена додаткова угода № 10 до договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості від 01 квітня 2014 року №, в якій зазначено, що договір про надання послуг діє до 31 грудня 2016 року. Ця додаткова угода була укладена після закінчення строку дії договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості.

За таких обставин апеляційний суд вважав, що представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_5, звернулася із позовом до суду 11 липня 2016 року - після закінчення строку дії договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості від 01 квітня 2014 року № , а тому повноваження представляти інтереси банку при розгляді цієї справи у неї відсутні.

Крім того, в ухвалі апеляційний суд послався на те, що з метою повного та всебічного з'ясування обставин справи 17 листопада та 05 грудня 2016 року суд направляв ПАТ «Укрсоцбанк» лист та ухвалу про надання належно завірених копій договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості від 01 квітня 2014 року № з додатками та реєстру, до якого входить кредитний договір від 19 вересня 2007 року № 750/7-167, укладений з ОСОБА_4; оригіналу кредитної справи по кредитному договору від 19 вересня 2007 року № 750/7-167; оригіналу меморіального ордера від 16 вересня 2007 року №1 про видачу ОСОБА_4 кредиту в сумі 100 000,00 грн; доказів перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку № НОМЕР_1 в Сумській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 в Сумській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» на підставі письмової заяви позичальника; письмової заяви ОСОБА_4 про списання суми кредиту з позичкового рахунку, зазначеного в пункті 2.1 кредитного договору. Зазначені лист та ухвала були отримані уповноваженою Банком особою 20 листопада та 09 грудня 2016 року відповідно, однак від ПАТ «Укрсоцбанк» до апеляційного суду відповіді та відповідні документи не надійшли.

26 січня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5, яка звернулася з позовом доОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк», має повноваження на ведення цієї справи на підставі укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боргова агенція «Пристав» договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості від 01 квітня 2014 року №, строк дії якого був пролонгований шляхом укладення додаткових угод № № 5, 10, востаннє до 31 грудня 2016 року.

Зокрема, у касаційній скарзі зазначено, що пунктом 9.1 зазначеного договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості визначено строк його дії до 31 грудня 2014 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

01 грудня 2014 року між «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боргова агенція «Пристав» укладено додаткову угоду №5 до договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості від 01 квітня 2014 року №, відповідно до якої сторони дійшли взаємної згоди викласти пункт 9.1 договору в новій редакції, згідно з якою строк дії договору визначено до 31 грудня 2015 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Згідно з додатковою угодою №10 від 02 листопада 2015 року до договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості від 01 квітня 2014 року № сторони прийшли до взаємної згоди внести зміни до договору, зокрема, викласти пункт 9.1 договору в новій редакції з визначенням строку дії договору до 31 грудня 2016 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Також зазначено, що повноваження ОСОБА_5 пред'являти позов в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк» підтверджуються також довіреністю від 20 квітня 2016 року №02-36/1094, якою Банк уповноважив її представляти його інтереси, у тому числі в усіх судах з правом пред'явлення позовів тощо, яка видана на термін до 31 грудня 2016 року.

Крім того, в касаційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції при ухваленні рішення в цій справі, яке в подальшому було скасовано апеляційним судом, дотримався всіх вимог цивільного судочинства та вирішив справу згідно з нормами матеріального права

25 квітня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення відповідача ОСОБА_4 на касаційну скаргу.

ОСОБА_4 зазначав, що ПАТ «Укрсоцбанк» подало касаційну скаргу після закінчення строку на касаційне оскарження та не навів поважної причини пропуску такого строку.

Стверджував, що додаткові угоди, на які посилається Банк у касаційній скарзі та якими було продовжено строк дії договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості, під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій у матеріалах справи були відсутні. Також позивач не надав суду повний текст договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості від 01 квітня 2014 року № та всі додатки до нього.

Крім того, ОСОБА_4 зазначав, що відповідно до долучених до касаційної скарги копій документів договір про надання послуг щодо стягнення заборгованості від 01 квітня 2014 року № припинив свою дію 31 грудня 2016 року, відповідно припинилися і повноваження ОСОБА_5 представляти інтереси позивача. ПАТ «Укрсоцбанк» має право повторно звернутися до суду з тими ж вимогами, належно надавши повноваження своїм представникам.

З приводу вимог касаційної скарги відповідач зазначив, що залишаючи позовну заяву без розгляду, апеляційний суд не розглядав заяву про застосування строків позовної давності та інші доводи апеляційної скарги, тому, скасувавши ухвалу апеляційного суду та залишивши рішення першої інстанції в силі, суд касаційної інстанції позбавив відповідача права на належний судовий захист його прав.

У зв'язку з викладеним ОСОБА_4 просив залишити в силі оскаржувану ухвалу апеляційного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, розглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Матеріали справи свідчать про те, що 01 квітня 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» (замовник) та ТОВ «Боргова агенція «Пристав» (виконавець) уклали договір про надання послуг щодо стягнення заборгованості № , згідно з умовами якого виконавець за дорученням замовника приймає на себе зобов'язання надавати замовнику послуги, які полягають у здійсненні від імені замовника юридичних та фактичних дій по стягненню заборгованості з боржників замовника та/або спонуканню їх до погашення такої заборгованості, а замовник обов'язується прийняти та оплатити такі послуги. Способи та методи надання послуг обираються виконавцем на власний розсуд у межах чинного законодавства України.

У пункті 1.1.1. цього договору визначено юридичні дії щодо стягнення заборгованості, які вчиняє виконавець. Такими діями, зокрема, є: складання, підписання та подання до суду (в т. ч. третейського) позовних заяв щодо стягнення заборгованості з боржників; складання, підписання та подання до суду заяв про забезпечення позовів; складання, підписання та подання апеляційних та/або касаційних скарг; участь в судових засіданнях судів загальної юрисдикції, господарських судах, в т.ч. в процедурі банкрутства; збирання та подання необхідних для розгляду справи в суді доказів в строки (терміни), встановлені чинним законодавством України, судом загальної юрисдикції або регламентом третейського суду; надання письмових та усних пояснень, клопотань, заперечень, необхідних для належного захисту прав та інтересів замовника в ході судового розгляду справи; вчинення будь-яких інших дій, необхідних для винесення судом рішення на користь замовника; отримання копій рішень судів, виконавчих документів.

Згідно з пунктом 1.1.4. договору перелік боржників, щодо яких доручається вчинення дій по стягненню заборгованості, сума заборгованості та інші дані, необхідні для виконання доручення, зазначаються в реєстрі.

Реєстр відповідно до визначених в договорі термінів це список боржників замовника.

Пунктами 2.1., 2.1.1. договору передбачено, що після укладення цього договору та протягом його дії замовник складає та передає виконавцю реєстр або реєстри (за необхідності). Реєстр складається на основі кредитних договорів, укладених між замовником та боржниками, у яких наявна заборгованість понад 61 день на дату складання відповідного реєстру.

Для надання послуг виконавець користується інформацією, зазначеною в реєстрі (пункт 2.3. договору).

У пункті 9.1. договору його сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами і діє до 31 грудня 2014 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (а. с. 26 - 28).

Як уже зазначалося, у липні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» через представника ОСОБА_5 звернулося з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту від 19 вересня 2007 року № 750/7-167.

Позовна заява підписана ОСОБА_5 (а. с. 3 - 4).

На підтвердження повноважень діяти в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_5 додала до позовної заяви копію зазначеного договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості від 01 квітня 2014 року № 7, а також довіреність від 20 квітня 2016 року № 02-36/1094, видану ПАТ «Укрсоцбанк» на її ім'я (а. с. 25, 26 - 28).

До позовної заяви також додано додаткову угоду № 10 до договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості від 01 квітня 2014 року № 7, укладену ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боргова агенція «Пристав» 02 листопада 2015 року. Цією угодою сторони дійшли згоди викласти пункт 9.1. договору щодо стягнення заборгованості в новій редакції шляхом зміни строку його дії до 31 грудня 2016 року (а. с. 29).

Відповідно до частини першої статті 38 ЦПК України 2004 року сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Частиною восьмою статті 119 ЦПК України 2004 року визначено, що якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження.

Перелік документів, що посвідчують повноваження представників, визначено у частині першій статті 42 ЦПК України 2004 року; такими документами є 1) довіреність фізичної особи; 2) довіреність юридичної особи або документи, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника; 3) свідоцтво про народження дитини або рішення про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов'язана діяти в його інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно з положенням частин першої та другої представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

Аналіз наведених норм закону дає підстави вважати, що представник за довіреністю повинен діяти виключно в межах наданих йому повноважень.

Наявна в матеріалах справи копія довіреності від 20 квітня 2016 року № 02-36/1094, свідчить про те, що ПАТ «Укрсоцбанк» уповноважив ОСОБА_5 представляти його інтереси виключно в межах договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості від 01 квітня 2014 року № 7.

Як уже зазначалося, строк дії доданого до позовної заяви договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості від 01 квітня 2014 року № 7 визначено його сторонами до 31 грудня 2014 року. Додана до позовної заяви додаткова угода № 10, якою продовжено строк дії зазначеного договору до 31 грудня 2016 року, укладена 02 листопада 2015 року, тобто після закінчення дії цього договору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції за наявними в матеріалах справи доказами та з урахуванням положень наведених норм закону дійшов правильного висновку, що повноваження ОСОБА_5 на представництво інтересів ПАТ «Укрсоцбанк» в суді на момент звернення до суду першої інстанції з позовною заявою належним чином підтверджені не були.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Залишення позовної заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду судом цивільної справи без ухвалення рішення у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Частиною першою статті 310 ЦПК України 2004 року передбачено, що рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

За змістом зазначеної норми обставини, які відповідно до положень статті 205 ЦПК України є підставами для залишення позовної заяви без розгляду на стадії апеляційного розгляду справи, повинні існувати на момент прийняття рішення судом першої інстанції.

Виникнення таких обставин на стадії розгляду справи судом апеляційної інстанції не дає права суду апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції із ухваленням про залишення позовної заяви без розгляду.

З огляду на відсутність у ОСОБА_5 повноважень на представництво інтересів ПАТ «Укрсоцбанк» у справі, що переглядається, на момент пред'явлення позову та прийняття рішення судом першої інстанції, апеляційний суд з дотриманням вимог пункту 2 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року реалізував передбачене частиною першою статті 310 ЦПК України 2004 року право та, скасувавши рішення, ухвалене за позовною заявою, підписаною особою, яка не мала повноважень на звернення до суду, залишив позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» без розгляду.

На думку Верховного Суду, визначальним при вирішенні питання щодо наявності або відсутності у суду апеляційної інстанції передбачених частиною першою статті 310 ЦПК України 2004 року повноважень скасувати рішення суду першої інстанції та залишити позовну заяву без розгляду є той факт, що підстава для залишення позовної заяви без розгляду повинна існувати в суді першої інстанції, однак суд першої інстанції всупереч вимогам статті 207 ЦПК України 2004 року на цю підставу уваги не звернув та ухвалив рішення по суті спору з порушенням норм процесуального права, в даній справі - за позовною заявою особи, яка не мала повноважень на її підписання.

Верховний Суд не бере до уваги додані до касаційної скарги документи, зокрема, додаткову угоду № 5 від 01 грудня 2014 року, якою продовжено строк дії договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості від 01 квітня 2014 року № 7 до 31 грудня 2015 року, оскільки всупереч вимогам частини восьмої статті 119 ЦПК України 2004 року ОСОБА_5 не додала цю угоду до позовної заяви.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що за договором про надання послуг щодо стягнення заборгованості від 01 квітня 2014 року № 7 ТОВ «Боргова агенція «Пристав» прийняло на себе зобов'язання здійснювати від імені ПАТ «Укрсоцбанк» дії по стягненню заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 750/7-167, оскільки ОСОБА_5, звертаючись до суду з позовом та під час розгляду справи, не надала реєстр (реєстри) з переліком боржників, щодо яких доручається вчинення дій із стягнення заборгованості. Такий реєстр не надано і після постановлення ухвали апеляційного суду від 05 грудня 2016 року про витребування документів, зокрема цього реєстру, яку ТОВ «Боргова агенція «Пристав» та ПАТ «Укрсоцбанк» отримали 09 грудня 2016 року.

З огляду на викладене Верховний Суд встановив, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

І. М. Фаловська

С. П.Штелик