ПОСТАНОВА

Іменем України

27 серпня 2018 року м. Кропивницький

справа № 398/3182/17

провадження № 22-ц/781/1536/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи - відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7, який представляє інтереси ОСОБА_4, на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 червня2018 року у складі судді Коліуш Г. В. і

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_8, який представляє інтереси ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії те бездіяльність державного виконавця та просив:

- визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Мохна С.О. щодо неповідомлення ОСОБА_4 про винесення постанови про заміну сторони виконавчого провадження від 08.06.2017 року;

- визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Улюшева Б.В. щодо неповідомлення ОСОБА_4 про винесення постанови про зняття арешту з майна від 11.08.2017 року;

- визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Улюшева Б.В. щодо неповідомлення ОСОБА_4 про винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.08.2017;

- визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Улюшева Б.В. щодо винесення постанови про зняття арешту з майна 11.08.2017 неправомірними та скасувати постанови про зняття арешту з майна 11.08.2017;

- визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Улюшева Б.В. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувану 14.08.2017 неправомірними та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувану 14.08.2017.

Скарга мотивована тим, що державний виконавець не повідомив правонаступника стягувача про винесення оскаржуваних постанов, чим порушили його права як стягувача.

Оскаржувані постанови стягувач не отримував, неповідомлення його про можливість залишення нереалізованого майна за собою стало перешкодою виконувати функції стягувача, в тому числі і доплатити відповідні кошти для отримання майна з торгів, які не відбулися за даним виконавчим провадженням.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 червня2018 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що викладені в скарзі доводи протиправності дій та постанов державних виконавців під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 45035821 є необґрунтованими, зазначені постанови винесені у повній відповідності та з дотриманням вимог діючого законодавства.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про її задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд невірно застосував положення ч.7 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення оскаржуваної постанови) ч.3 ст.18, ч.8 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження», внаслідок чого висновки суду не відповідають обставинам справи.

В судовому засіданні апеляційного суду проведеного в режимі відеоконференції представник ОСОБА_4 - ОСОБА_11 підтримав доводи апеляційної скарги, інші учасники справи в судове засідання не з'явилися про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Від державного виконавця Мохна С.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу з проханням залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без участі осіб, які не з'явилися, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного виконавця від 13.10.2014 відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2/398/315/14-ц, виданого 09.10.2014 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_12 боргу в сумі 2913768,00 грн., що еквівалентно 225000 дол. США та судового збору в сумі 4827,00 грн.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.02.2017 замінено стягувача ОСОБА_12 його правонаступником ОСОБА_4 у справі №398/9478/13-ц.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від30.05.2017 року прийнято заяву ОСОБА_12 про відмову від апеляційної скарги на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.02.2017 та закрито апеляційне провадження.

08.06.2017 постановою державного виконавця Мохна С.О. замінено стягувача з ОСОБА_12 на ОСОБА_4.

Зазначена постанова направлена правонаступнику ОСОБА_4 простою кореспонденцію, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією фіскального чеку, оригінал якого був досліджений в судовому засіданні.

Постановою державного виконавця Улюшева Б.В. від 11.08.2018 накладено арешт на все нерухоме майно боржника, крім будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:3.

Постановою державного виконавця Улюшева Б.В. від 11.08.2017 в зв'язку з тим, що стягувач у встановлений законом строк не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно та не вніс відповідну різницю на рахунок для обліку депозитних сум, на підставі п.7 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення постанови) знято арешт з комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2

Зазначена постанова направлена ОСОБА_4 простою кореспонденцію, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією фіскального чеку, оригінал якого був досліджений в судовому засіданні.

Передумовою винесення оскаржуваної постанови про зняття арешту було проведення процедури реалізації арештованого майна.

26.01.2016 стягувачу ОСОБА_12 було направлено повідомлення про те, що торги з реалізації арештованого майна - розташованого за адресою: АДРЕСА_1 не відбулися в зв'язку з відсутністю допущених учасників та запропоновано на підставі ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» вирішити питання про залишення за собою арештованого майна в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом та роз'яснено, що у разі виявлення такого бажання, стягувач зобов'язаний в п'ятнадцятиденний строк з дня надходження від державного виконавця цього повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню за виконавчим документом в сумі 858443 грн. 00 коп.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.7 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення оскаржуваної постанови) у разі, якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

Відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення оскаржуваної постанови) для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Матеріалами справи підтверджується, що 26.01.2016 стягувачу ОСОБА_12 було направлено повідомлення про те, що торги з реалізації арештованого майна - розташованого за адресою: АДРЕСА_1 не відбулися в зв'язку з відсутністю допущених учасників та запропоновано на підставі ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» вирішити питання про залишення за собою арештованого майна в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом та роз'яснено, що у разі виявлення такого бажання, стягувач зобов'язаний в п'ятнадцятиденний строк з дня надходження від державного виконавця цього повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню за виконавчим документом в сумі 858443 грн. 00 коп.

Зазначене повідомлення відправлене стягувачу ОСОБА_12 простою кореспонденцією (т.1 а.с.94-95).

Крім того, обізнаність стягувача ОСОБА_12 з наявністю такого повідомлення свідчить факт оскарження в судовому порядку дій державного виконавця щодо визначення розміру доплати та зобов'язання державного виконавця передати стягувачу ОСОБА_12 нерухомого майна в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом (т.1 а.с.114-117, т.2 а.с.196-199).

Таким чином, оскільки попередній стягувач ОСОБА_12 протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, державним виконавцем правомірно знято арешт з майна.

Щодо тверджень скаржника та його представника про те, що стягувач не отримав оскаржувані постанови та державний виконавець був зобов'язаний перевірити факт такого отримання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вони не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.28 Закону «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення постанови) копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними в виконавчому документі.

У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місця знаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Матеріалами справи підтверджується, що оскаржувані постанови надсилалися ОСОБА_4 за адресою його зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3, яка також була зазначена ним в заяві про заміну сторони виконавчого провадження, тобто в повній відповідності з вимогами діючого законодавства.

Крім того, приписами Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено направлення оскаржуваних постанов рекомендованими листами та відсутній обов'язок державного виконавця перевіряти отримання постанов стягувачем

Постановою державного виконавця Улюшева Б.В. від 14.08.2018 року виконавчий лист №2/398/315/14-ц, виданий 09.10.2014 повернуто стягувачу на підставі.2 ч.1 ст.37, ч.7 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на час винесена оскаржуваної постанови) в зв'язку з відсутністю у боржника майна та коштів, на які можливо звернути стягнення.

Згідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Доводи апеляційної скарги про те, що в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» перед винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець не здійснив дії, направленні на виявлення майна боржника спростовуються матеріалами справи а саме: інформацією та відомостями з Управління Держпраці у Кіровоградській області, Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області, Регіонального сервісного центру в Кіровоградській області, Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Державної служби України з безпеки на транспорті, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, ДП «Держреєстри України», Держаної фіскальної служби, якими підтверджується факт виконання державним виконавцем всіх дій, направлених на виявлення майна боржника.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення оскаржуваної постанови) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Враховуючи відсутність заяви стягувача про відмову залишити за собою нереалізоване майно боржника, державний виконавець правомірно повернув виковий документ на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, в зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів скарги та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни судового рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, судове рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, який представляє інтереси ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 червня2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31.08.2018.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді С.М. Єгорова

О.Л.Карпенко