Справа № 489/870/18
Провадження №2/489/1170/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи друга Миколаївська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6 про затвердження перерахунку часток та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що вони є спадкоємцями за законом після смерті матері ОСОБА_7 Михеєвни, яка померла 11.12.1997 року, на майно, яке складається з 38/100 часток домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві, які належали спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.1968 року, зареєстрованого в державному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 04.03.1969 року, відповідач ОСОБА_5 є співвласником у домоволодінні № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві, якій належить 33/100 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.2015 року. ідеальні частки домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві до перерахунку складали:ОСОБА_7М 38/100, ОСОБА_8 33/100, ОСОБА_6 29/100. У звязку з тим, що виникла необхідність щодо визнання права власності на нерухоме майно з метою подальшого користування та розпорядження нерухомим майном незалежно один від одного, однак позасудовим порядком вирішити вказане питання неможливо, оскільки відповідачем відмовлено у вирішенні цього питання.

Від представника позивачів надійшла заява про слухання справи за його відсутністю та за відсутністю позивачів, позов підтримують в повному обсязі.

Відповідач надав заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти позову не заперечує.

Від представника Другої МДНК надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, покладається на розсуд суду.

Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

11 грудня 1997 року померла мати позивачів ОСОБА_7, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії І-ФП №020187.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 є позивачі як її доньки.

На підставі свідоцтва про народження серії V-УР № 529492 ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_7 (а.с. 10).

На підставі свідоцтва про народження серії І-АВ № 254289 ОСОБА_9 є донькою ОСОБА_10 та ОСОБА_7М.(а.с. 10-а).

На підставі довідки замість свідоцтва про шлюб № 135 виданою відділом актів громадянського стану Ленінського району міста Миколаєві Миколаївської області ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с.11).

ОСОБА_7 належить 38/100 частин домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві на підставі договору купівлі продажу від 03.12.1968 року посвідченого державним нотаріусом першої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 04.03.1969 року за № 4333.

ОСОБА_8 належить 33/100 частки домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві на підставі договору дарування частини домоволодіння від 07.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєво. І.М. та зареєстровано в реєстрі за № 700.

ОСОБА_6 належала 29/100 частки домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві, але на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 20.08.2012 року № 847, частині житлового будинку літ. «Б», надана нова поштова адреса вулиця Погранична, 216/1.

ОСОБА_5 належить 33/100 частки домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 від 27.05.2015 року, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрованому в реєстрі за № 986.

Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованою від 24.04.2018 року та довідкою комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 27.02.2018 року за № 462.

22.09.2016 року державним нотаріусом другої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла 11.12.1997 року, посилаючись на те, що 29/100 частки, що належали ОСОБА_6 на домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві, виділено в окрему поштову адресу, а ОСОБА_7 померла раніше, ніж відбулися зміни часток домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві , отримати відповідний документ, що підтверджує її право власності із визначенням нових часток у спільній частковій власності на нерухоме майно немає можливості.

Відповідно до довідки Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 15.02.2018 року за № 2-102 виконаний перерахунок ідеальних часток у домоволодінні № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві, внаслідок чого частки співвласників визначено: ОСОБА_7 належить 49/100 часток, які складаються з: житлового будинку літ. А-1(житлова площа 49,0 кв. м., загальна площа 64,1 кв. м.), навіс літ. С, сарай літ. Ф, сарай літ. Х, душ літ. П, № 4, № 6, ? № 2; ОСОБА_5 51/100 часток , які складаються з житлового будинку літ. В-1 (житлова площа 14,5 кв. м., загальна площа 19,0 кв. м.), житловий будинок літ. Б-1 (житлова площа 14,0 кв. м., загальна площа 17,8 кв. м.), сарай літ. О, № 3, №1, ? № 2, І.

Відповідно до ч.1,2,3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, позивачі є спадкоємцями за законом після смерті матері на 49/100 частки домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві.

За змістом статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Положеннями ч. 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 367 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно п. 7 ухвали Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 № 7 «Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учасників спільної власності, частка якого зменшилася»

В матеріалах справи міститься заява відповідача про визнання позовних вимог в повному обсязі. Згодна, відповідно до затвердженого між сторонами акту щодо перерахунку часток.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані житлі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до абз.1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

На підставі викладеного, суд вважає за можливе позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 про затвердження перерахунку часток та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи друга Миколаївська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6 про затвердження перерахунку часток та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Затвердити перерахунок ідеальних часток у домоволодінні № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві між співвласниками, а саме: ОСОБА_7 належить 49/100 часток, ОСОБА_5 51/100 часток.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 49/100 часток домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві, які складаються з житлового будинку літ. «А-1», навісу літ. «С», сараю літ. «Ф», сараю літ. «Х», душу літ. «П», огорожі за № 4,6, ? №2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла 11 грудня 1997 року.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ленінського районного

суду міста ОСОБА_1 Румянцева

Повний текст судового рішення складено «23» липня 2018 року.