Ухвала

Іменем України

26 липня 2018 року

м. Київ

справа №462/4399/16-ц

провадження №61-40524 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від

12 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленко О. В. про стягнення заборгованості за договором банківського депозиту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі ПАТ «Фідобанк»), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Фідобанк» Коваленко О. В. (далі Уповноважена особа Фонду Коваленко О. В.) про стягнення заборгованості за договором банківського депозиту, обгрунтовуючи його тим, що 09 березня 2016 року між нею та ПАТ «Фідобанк» був укладений договір банківського депозиту №396015-840/2016, вид депозиту - пенсійний, сума депозиту становила 24 365,00 доларів США. Листом від

10 червня 2016 року вона повідомила банк, що не має наміру поновлювати строк залучення депозиту та просила повернути всю суму депозиту з відсотками, однак відповіді від банку не отримала. 30 червня 2016 року через відділення

ПАТ «Кредобанк» у м. Львові їй було повернуто частину вкладу у розмірі

200 000,00 грн. Сума залишку становила 404 641,84 грн. 01 серпня 2016 року вона звернулась до Уповноваженої особи Фонду Коваленко О. В. з заявою про визнання її кредитором щодо залишків коштів на її власному рахунку та про задоволення вимог кредитора, однак отримала відмову.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача

ПАТ «Фідобанк» заборгованість у розмірі 404 641,84 грн та зобов'язати його вжити всіх заходів для забезпечення виконання її вимог.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів вважає, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних рішень.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 цього Законуліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Законуврегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Законуз дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн.

Згідно з частиною п'ятою статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до частини четвертої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову про стягнення грошових коштів з

ПАТ «Фідобанк» за договором банківського депозиту, правильно виходив з того, що на момент ухвалення рішення в ПАТ «Фідобанк» було запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Положення відповідного Закону застосовано правильно, а тому оскаржувані рішення попередніх інстанцій є законними та обгрунтованими.

Ціна позову у цій справі становить 404 641,84 грн, що є меншим, ніж п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на

01 січня 2018 року.

Встановлено і це вбачається з матеріалів касаційного провадження, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2017 року та постанова Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2018 року ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленко О. В. про стягнення заборгованості за договором банківського депозиту, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2018 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник