Справа № 226/2600/18
Провадження № 2/226/915/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2018 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Клепки Л.І,

за участю секретаря Тіссен О.В.,

розглянувши у заочному судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної державної адміністрації в м.Києві про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної державної адміністрації в м.Києві про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька.

В обґрунтування вимог вказала, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася донька - ОСОБА_3. 26.11.2013 їх шлюб з відповідачем було розірвано. Дитина після припинення з відповідачем сімейних стосунків залишилася проживати разом з нею.

20.03.2015 вона вийшла заміж вдруге, змінивши прізвище на ОСОБА_1. Фактично проживає в м.Києві, де також живе і навчається їх неповнолітня донька. Під час канікул вона має намір забезпечити дитині повноцінний відпочинок за межами України, проте відповідач згоди на виїзд дитини за кордон без його супроводу не дає, змушуючи її витрачати кошти та свій час на звернення до суду з зазначеним позовом. Вказуючи на те, що такі дії відповідача негативно впливають на дитину, яка не розуміє, чому батько свідомо позбавляє її позитивних емоцій і щасливого дитинства, позивач просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька: в період з 29.10.2018 по 04.11.2018 в Турецьку Республіку, з 22.12.2018 по 07.01.2019 року - в Арабську Республіку Єгипет, а з 25.03.2019 по 31.03.2019 - в Королівство Іспанія. При цьому в позові зазначає, що заходи досудового урегулювання спору ними не вживалися, так як відповідач усіма своїми діями дає їй зрозуміти, що на компроміс з вирішення зазначеного питання він іти не хоче.

Сторони, будучи повідомленими про час і місце судового розгляду у визначений законом спосіб, до судового засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. В позовній заяві позивачем ставиться питання про розгляд справи у її відсутність.

Від відповідача, виклик якого здійснювався неодноразово у спосіб, визначений процесуальним законом, в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відзиву на позов не надійшло, що у відповідності з вимогами ч.4 ст.223 ЦПК України надає суду право постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа Служба у справах дітей Голосіївського районної в місті Києві державної адміністрації до судового засідання також не прибула, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутність її представника та просить вирішити спір на підставі зібраних доказів.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.15).

Рішенням Димитровського міського суду від 26.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.16-17).

20.03.2015 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, змінивши прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.20).

Згідно довідки, наданої Управлінням Голосіївської районної державної адміністрації в м.Києві, дитина є ученицею 4-б класу школи №236 І-ІІІ ступенів м.Києва (а.с.18). Як зазначено в позовній заяві, фактичним місцем проживання позивачки і її дитини є м.Київ.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного Кодексу дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до положень статті 141 Сімейного Кодексу мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 157 Сімейного Кодексу визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частини п'ятої цієї статті, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей.

У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.

14 липня 2016 року внесено зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», з якого вилучені норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З того часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 Цивільного Кодексу України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 (далі - Правила) установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України ( 2947-14 ) (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України.

3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред'явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб;

4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п'ятою статті 157 Сімейного Кодексу України.

Згідно частини першої статті 81 Цивільного процесуального Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною сьомою цієї статті визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків.

Позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від надання дозволу на оформлення проїзних документів на неповнолітню доньку ОСОБА_3, 2009року народження, для виїзду за межі України. Зазначення позивачем в позові на те, що в досудовому порядку спір не вирішувався, дає суду підстави для висновку, що позов заявлено передчасно та що тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька за таких обставин може порушити його право на участь у вихованні дитини, позбавить можливості знати про місцезнаходження доньки, умови проживання та інші обставини стосовно неї, що є неприпустимим. З огляду на це в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. ст.7, 141,155 ч.ч.1, 2, 157 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 2,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.п.2,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995, керуючись ст.ст.2,5,13,141,259,263-265,280-284,352,354,355 Цивільного процесуального Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної державної адміністрації в м.Києві про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Димитровського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Димитровський міський суд (а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до Донецького апеляційного суду) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені 14 грудня 2018 року. Повний текст судового рішення виготовлено та підписано в нарадчій кімнаті 21 грудня 2018 року.

Суддя Л.І.Клепка