Справа № 439/1190/16 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/783/380/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участі: прокурора Панькевич Р.В., представник ОСОБА_2, представник ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 02 січня 2018 року у складі судді Бунди А.О. по справі за позовом заступника керівника Радехівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Язлівчицької сільської ради Бродівського району Львівської області, третя особа на стороні позивача Бродівське дочірнє лісогосподарське підприємство «Галсільліс» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства,-

ВСТАНОВИЛА:

Заступник керівника Радехівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Язлівчицької сільської ради Бродівського району Львівської області звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства в сумі 288 856.99 грн

Оскаржуваним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 02 січня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь Язлівчицької сільської ради Бродівського району Львівської області 192 610 (сто дев'яносто дві тисячі шістсот десять) грн. 05 коп. у відшкодування заподіяної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь держави 1926.10 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4 подавши апеляційну скаргу. Не згідний з рішенням суду у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також невідповідністю висновків суду обставинам справи. Вказує, що його вина обґрунтовується виключно на розрахунку шкоди від ДЛГП «Галсільліс», який він вважає одностороннім, оскільки розрахунок складений та підписаний лише працівниками ДГГП «Галсільліс», що ставить під сумнів його об`єктивність. Вважає, що позивачем не доведено в суді належними та допустимими доказами наявність підстав для відповідальності за завдану шкоду внаслідок його дій а також не встановлено факт заподіяння шкоди в такому розмірі. Зазначає, що відповідно до законодавства цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства також мають нести не лише особи, які безпосередньо вчинили правопорушення а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у неналежному виконанні ними своїх службових обов`язків. Постійним лісокористувачем виступає в даній справі Бродівський ДЛГП «Галсільліс», який повинен бути співвідповідачем а не третьою особою на стороні позивача.

Просить рішення Бродівського районного суду Львівської області від 02 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Статтями 23, 33, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», частинами першою та другою статті 45 ЦПК 2004 року, відповідно до яких прокурор може звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах; прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року

№ 3-рп/99 у справі про офіційне тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України під представництвом прокуратурою України інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14 "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК).

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 4, ч.1 ст. 81,82, 141 ЦПК України, ст. 1166 ЦК України та задовольняючи позов - виходив з того, що вироком Бродівського районного суду Львівської області від 20.10. 2015 року ОСОБА_4 визано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.245 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4. звільнено від відбування покарання з випробуванням та призначено іспитовий строк тривалістю 1 рік та ухвалою Апеляційного суду від 28.12.2015 року вирок Бродівського районного суду від 20.10.2015 року в частині призначеного ОСОБА_4 покарання залишено без змін.

Зазначеним вироком суду встановлено, що 10 серпня 2015 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_4, знаходячись за адресою с.Конюшків, Бродівського району, Львівської області на території свого городу поблизу лісового масиву розвів багаття, а саме - підпалив стерню соломи, що в подальшому призвело до знищення вогнем лісового масиву, а саме: квадрат №19: 12 виділ площею 0,9 га, вік 2 роки; 12 виділ площею 1,6 га, вік - 3 роки; 12 виділ площею 1,3 га, вік 7 років; 12 виділ площею 2,0 га, вік - 8 років; 12 виділ площею 1.1 га, вік-10 років.

Частиною 6 ст.82 ЦПК України зазначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до розрахунку шкоди, заподіяної лісовому господарству пожежею, що виникла в кв.19 вид 11, 12, 13, 14 обході №5 Бродівської майстерської дільниці Бродівського ДЛГП «Галсільліс» становить 288856.99 грн .

Як встановлено судом, що згідно інформації Бродівського ДЛГП «Галсільліс» випливає, що лісові масиви кварталу 19 виділи з 1 по 25 перебувають у постійному користуванні Бродівського ДЛГП «Галсільліс» та знаходяться на території Язлівчицької сільської ради Бродівського району (а.с.17).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року суди розглядаючи позови про відшкодування шкоди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від її вини.

У спорах про відшкодування шкоди згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України діє презумпція вини заподіювача щкоди. У зв'язку з цим, саме він повинен довести відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Як встановлено судом, що відповідно до розрахунку вартості лісокультурних робіт проведених ОСОБА_4 на землях лісового фонду Бродівського ДЛГП «Галсільліс» в кварталі 19 виділ 12,13 на площі 6.9 га Бродівської майстерської дільниці було проведено роботи на суму 96246.94 грн. та не заперечується сторонами.

Відтак районним судом правильно з ОСОБА_4 стягнуто 192 610 (сто дев'яносто дві тисячі шістсот десять) грн. 05 коп. у відшкодування заподіяної ним шкоди.=(288856.99 грн-96246.94 грн)

Виходячи із встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову частково.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги з посиланням на ст.17,19,64,105,107 Лісового Кодексу України та п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду та відмові у позові прокурора, оскільки вина і сума збитків зазначена у вироку суду і ОСОБА_4 визнавалась повністю та зважаючи на те, що ним частково відшкодовано збитки в добровільному порядку.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи.

Решта доводів скарги на правильні висновки суду першої інстанції не впливають.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального прав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4- залишити без задоволення.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 02 січня 2018 року року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 липня 2018 року

Головуючий

Судді