Провадження № 2-о/225/635/2018
Справа № 225/5093/18
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2018 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Нємиш Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Андрієвої Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області у м. Торецьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Військово-цивільна адміністрація м.Торецьк Донецької області про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною вище заявою в якій просить встановити факт її проживання з ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тобто до моменту смерті останньго, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2

Заяву мотивує тим, що з 01.01.2013 року вона постійно мешкала разом зі своїм двоюрідним дідусем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2 помер, про що Торецьким міським вділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецькій області зроблено відповідний актовий запис № 95.З метою отримання спадщини, яка відкрилась після померлого, до складу якої входить сума недоотриманих пенсійних виплат, заявник звернулась до Торецької державної нотаріальної контори. Однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що згідно ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 року, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, тобто не було дано заяву у встановлений законодавством шестимісячний строк та не надано документи, які підтверджують родинні відносини.

Однак про факт їх спільного проживання свідчать чисельні докази. З 01.01.2013 року заявник прийняла рішення мешкати разом з дідусем однією родиною, вона здійснювала догляд за померлим. При цьому вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, використовували спільні кошти, поліпшували стан житлового приміщення, в якому проживали. Крім цього вона представляла інтереси померлого та отримувала кошти, які надходили на його рахунок, що підтверджено довіреністю від 22.10.2014 року. Також після смерті ОСОБА_2 вона здійснювала його поховання, оскільки в померлого нікого крім неї, з близьких родичів не має. У січні 2018 року вона зверталась до Дзержинського міського суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2. Так рішенням Дзержинського міського суду від 31.01.2018 року, її заяву було задоволено повністю і було встановлено факт смерті ОСОБА_2 у м. Єнакієве Донецької області.

Дані обставини стали підставою для звернення до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання заявника з її двоюрідним дідусем, для реалізації права прийняття спадщини після смерті останнього.

В судове засідання заявник та її представник не з'явились, представником заявника було надано суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, наполягав на задоволенні заявлених вимог.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила винести рішення відповідно до чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав задоволення вимог заявника з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Єнакієве, Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області від 01.02.2018 року за актовим записом № 95 (а.с.6).

15 січня 2018 року медичною установою міста Єнакієве Донецької області видано довідку № 10 про причину смерті ОСОБА_2, причина смерті якого вказана серцево-судинна недостатність, атеросклеротична хвороба серця (а.с. 11).

При зверненні представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до Торецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, останньому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з тим, що не було дано заяву у встановлений законодавством шестимісячний строк та не надано документи, які підтверджують родинні відносини (а.с.13).

Згідно до паспорту громадянки України серії та номер НОМЕР_1 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с 3).

Судом встановлено в судовому засіданні, що заявник по справі постійно проживала у АДРЕСА_2 а, разом з ОСОБА_2 до дня смерті останнього, здійснювала за ним догляд, вела спільне господарство, а після його смерті несла витрати пов'язані з його похованням, про що свідчать: довідка від 14.05.2018 року видана адміністрацією м.Єнакієве, Акт квартирного комітету м.Єнакієве від 14.05.2018 року, та нотаріально засвідчена довіреність від 22.10.2014 року (а.с. 4, 7, 10).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в Інформаційному листі ВВСУ від 15.04.2016 року «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» (далі - Інформаційний лист ВССУ), рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданими особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003 року, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Частиною 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом, і таки, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем має для заявника важливе юридичне значення, а саме оформлення спадщини за законом.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини.

Враховуючи викладене суд вважає, що заявником ОСОБА_1А, яка є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті її двоюрідного діда спадкодавця ОСОБА_2, надано докази на підтвердження факту її постійного проживання разом із спадкодавцем не менше як п'ять років на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2, внаслідок чого дійшов висновку про задоволення її заяви.

На підставі викладеного, у відповідності до ч.2,4 ст. 3 СК України, ст.315, ст.318 ЦПК України, керуючись ст. ст. 1264, 1268 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Заявлені вимоги задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 01 січня 2013 року по 14 січня 2018 року за адресою: АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: