Дата документу 26.12.2018 Справа № 325/406/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 325/406/18 Головуючий у 1 інстанції: Пантилус О.П.
Провадження № 22-ц/807/1036/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника ОСОБА_3 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 травня 2014 року у розмірі 24 519,49 грн. з підстав, передбачених ст.ст. 526, 610, 1054 ЦК України, та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування вимог в позові зазначено, що 23 травня 2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 1 100,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (договір приєднання), що підтверджується підписом у заяві.

Згідно з пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач надав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і надав право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) розмір кредитного ліміту. Договором передбачені порядок та умови погашення кредиту і заборгованості по ньому, сплата нарахованих в період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, а також наслідки невиконання умов договору.

ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач ОСОБА_4 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором станом на 28.02.2018 року відповідач має заборгованість у розмірі 24 519,49 гривень, яка складається із: 933,84 грн. - заборгованості за кредитом; 18 741,86 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн. - заборгованості за пенею; а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1143,79 грн. - штраф (процентна складова). На теперішній час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ "ПриватБанк", тому банк просив стягнути з нього вказану заборгованість.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника ОСОБА_3 подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відносить до категорії малозначних справ.

Відмовляючи в задоволенні позову банку, суд виходив із того, що банком не зазначено, картка якого виду була видана відповідачу, а тому суд вважав за неможливе перевірити розрахунки банку.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що вказані висновки суду є безпідставними, оскільки за матеріалами справи видно, що відповідачу була видана кредитна картка «Універсальна», та в такому разі судом порушені норми матеріального і процесуального права щодо встановлення всіх дійсних обставин та правовідносин сторін, а тому просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, що у відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для апеляційного розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За вимогами ч. 4 вказаної процесуальної норми, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_4 на підставі Анкети-заяви від 23.05.2014р. приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які діяли у редакції на час такого приєднання ( а.с. 129).

Отже, вказаний кредитний договір є договором приєднання і складається із Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку. Датою укладання кредитного договору є дата підписання позичальником відповідної Заяви.

В анкеті-заяві дійсно не відмічено позначкою, який вид картки бажав отримати ОСОБА_4, але вказане не заважало суду, ретельно дослідивши матеріали справи, встано-

вити такі обставини.

Із заяв ОСОБА_4 по суті справи вбачається, що він не заперечує, що отримав кредитну картку у Приватбанку, на яку було спрямовано банком кредитні кошти у сумі 1 100 грн., якими він скористався, та підтверджує, що на погашення кредиту зробив 2 платежі на суму 100 грн. та 300 грн., що повністю узгоджується з матеріалами справи.

Так, з тієї ж анкети-заяви вбачається, що із встановлених видів карток кредитною є тільки картка «Універсальна», а працівник банку ОСОБА_5, яка здійснювала оформлення договірних відносин з відповідачем, підписалась під тим, що викладена в анкеті-заяві інформація відповідає умовам кредиту по картці «Універсальна» ( а.с. 129).

Банком до анкети-заяви додані Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, якими врегульовано саме умови кредитування по кредитній картці «Універсальна».

Відтак, суд необґрунтовано відмовив у позові банку у зв»язку з невстановленням виду картки, що свідчить про неповноту дослідження обставин у справі.

З»ясувавши ці обставини, колегія зазначає, що відповідачем не оспорювались будь-які інші обставини, викладені банком у позовній заяві, та розмір заборгованості, але було заявлено про застосування строку позовної давності.

Суд з цього питання встановив, що за вказаною анкетою-заявою ОСОБА_4 23.05.2014р. була видана тільки одна картка № НОМЕР_2 зі строком дії до 10/17, тобто останнім днем повернення кредиту є 31.10.2017р., тому, звернувшись до суду з позовом 26.03.2018р. банком строк позовної давності пропущено не було.

Колегія частково погоджується з такими висновками суду, оскільки судом не враховано, що, крім дати остаточного погашення кредиту, слід також враховувати дату останнього платежу відповідачем за цим договором.

Згідно з ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Згідно з ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Колегією встановлено, що згідно з п. 1.1.7.31 Умов і Правил надання банківських послуг, строк позовної давності щодо заборгованості по всіх її складових, що нараховані банком у відповідності до умов договору, визначено у 50 років.

Проте апеляційний суд не може визнати законність такого погодження збільшеного строку позовної давності шляхом приєднання до вказаних Умов і Правил, оскільки такий спосіб погодження суперечить положенням ч. 1 ст. 259 ЦК України, згідно з якою договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Тому в даному випадку колегія вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки.

Умови та Правила надання банківських послуг передбачають наступні умови договору:

- п. 1.1.2.5 клієнт зобов»язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісію;

- п. 2.1.1.12.6 - за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році;

- п. 2.1.1.12.6.3 проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або овердрафтом нараховуються в дату сплати. При цьому, проценти нараховуються щомісячно за кожен календарний день за фактично використані в рахунок кредиту та/ або овердрафту кошти з дня списання суми з картрахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або овердрафт становляться простроченим кредитом;

- п. 1.1.5.20 при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким грошовим зобов»язанням, передбаченим цим договором більше, ніж на 30 днів, клієнт зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій;

У наданому банком Витягу з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» вбачається, що з 01.01.2013р. діє лише тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» ( а.с. 6).

Тарифами, про ознайомлення та згоду з якими вказував відповідач в анкеті-заяві, передбачена базова процентна ставка за користування кредитними грошима в розмірі 2,5 % щомісячно, яка нараховується на непогашену заборгованість за кредитом. Внесення щомісячного платежу передбачено до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, а його розмір визначено у 5 % від заборгованості, але не менше 100 грн. Також передбачена пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка носить диференційований характер взалежності від порушення ( а.с. 6).

З наданого банком розрахунку вбачається, що отримавши кредитні кошти в сумі 1 100 грн., ОСОБА_4 здійснив лише два платежі на погашення кредиту та відсотків: 12.06.2014р. на суму 100 грн., 08.10.2014р. на суму 300 грн., та припинив погашати кредит.

Вказаних обставин не заперечував відповідач в ході розгляду справи.

Між тим, банк за умовами договору продовжував нараховувати йому відсотки та пеню за нездійснення платежів на погашення кредиту та відсотків, а також у відповідності до п. 1.1.5.20 нарахував штраф на визначну станом на 28.02.2018р. заборгованість.

Таким чином, станом на 28.02.2018р. банком виведено загальний розмір заборгованості в сумі 24 519,49 гривень, яка складається із: 933,84 грн. - заборгованості за кредитом; 18 741,86 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн. - заборгованості за пенею; а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1143,79 грн. - штраф (процентна складова).

Колегією при аналізі строку позовної давності враховується, що відповідачем останній платіж здійснено 08.10.2014р., а з позовом банк звернувся 26.03.2018р., тому трирічний строк позовної давності пропущено банком щодо періоду до 26.03.2015р., у якому відповідачу нараховані відсотків на суму 281,70 грн. та малось сальдо простроченої заборгованості по кредиту в сумі 40,86 грн., які не підлягають стягненню.

Також слід визначити, яку суму пені нараховано у межах річного строку позовної давності, у який вкладається період з 26.03.2017р. по 26.03.2018р. Так, загальний розмір пені визначено банком у сумі 3200 грн., а станом на 26.03.2017р. її розмір становить 2000 грн., тому в межі позовної давності вкладається сума у розмірі 3200 - 2000 = 1200 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Колегією визначено суми заборгованості по всіх складових, які нараховані банком в межах позовної давності, але вбачається, що банком нараховувались відповідачу відсотки поза межами строку кредитування, який закінчився 31.10.2017р., що є неправильним. На цьому наголошується у правовій позиції ВП ВС у постанові від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12.

Так, у п. 54 вказаної постанови зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред»явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов»язання.

Зважаючи, що строк кредитування відповідає строку дії картки, то після 31.10.2017р. банк безпідставно нараховував відсотки відповідачу.

Колегія визначила, що з 01.11.2017р. по 28.02.2018р. було нараховано процентів на загальну суму 4214,20 грн., яка не підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, з визначеної позивачем суми заборгованості слід відрахувати суми, за якими спливли строки позовної давності - тіло кредиту у розмірі 40,86 грн., відсотки у розмірі 281, 70 грн., пеня в розмірі 2000 грн., а також нараховані поза межами строку дії картки відсотки в сумі 4214,20 грн.

Отже, заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача складає: (933,84 - 40,86) + (18741,86 - 281,70 - 4214,20) + ( 3200 - 2000) =892,98 + 14 245,96 + 1200 = 16 338,94 грн.

Разом з тим, апеляційній суд вважає, що вищевказаний передбачений Тарифами порядок нарахування пені, яка нараховується за кожен день прострочення сплати тіла кредиту та відсотків у двох варіантах - за перший місяць прострочення в одному розмірі, за другий місяць - в іншому розмірі, виключає можливість стягнення штрафу, оскільки на одні й ті ж самі прострочені суми вже нарахована пеня, а тому на позичальника за прострочення сплати цієї ж самої суми не може бути покладено відповідальності у вигляді іншого виду неустойки - штрафу.

Зважаючи на все вищенаведене, апеляційній суд визнає апеляційну скаргу частково обґрунтованою, а тому у відповідності до положень п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову банку.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв»язку із ухваленням нового рішення колегією вирішується також питання щодо розподілу судових витрат, які підлягають компенсації позивачеві за рахунок відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Вбачається, що банком заявлявся позов з ціною в сумі 24519,49 грн., за пред»явлення якого до суду першої інстанції сплачено 1762 грн. ( а.с. 1), а задоволено позов на суму 16 338,94 грн., тому позивачу належить до компенсації сума судового збору у розмірі: (16338,94 х 1762 грн.) : 24516,49 = 1 174,28 грн.

За подання апеляційної скарги банком сплачено 2643 грн. ( а.с.153), а задоволено апеляційну скаргу на суму 16338,94 грн., тому до компенсації позивачеві належить: (16338,94 грн. х 2643 грн.) : 24516,49 грн. = 1 761,42 грн.

Всього з відповідача на користь банку належить до стягнення судовий збір у загальній сумі у розмірі: 1 174,28 + 1761,42 = 2 935,70 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2018 року у цій справі скасувати.

Позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: 72440, АДРЕСА_1) на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ( , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул.. Грушевського, буд. 1-д, рах. № 3111, МФ О 305299) заборгованість за договором б/н від 23.05.2014р. в загальному розмірі 16 338 ( шістнадцять тисяч триста тридцять вісім) гривень 94 копійки, в тому числі: заборгованість за кредитом - 892 (вісімсот дев»яносто дві) гривні 98 копійок, заборгованість за процентами - 14 245 (чотирнадцять тисяч двісті сорок п»ять) гривень 96 копійок, заборгованість за пенею - 1200 (одна тисяча двісті) гривень.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 2 935 ( дві тисячі дев»ятсот тридцять п»ять) гривень 70 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята та складена 26 грудня 2018р.

Головуючий:

Судді: