АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 2/679/2/2013
Провадження № 22-ц/792/266/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Корніюк А.П.,

секретар судового засідання - Задвірний В.І.,

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Нетішинська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та вселення з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 серпня 2013 року, ухвалене під головуванням судді Ходоровського Б.В.,

встановив:

У вересні 2010 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовними вимогами, які неодноразово були уточнені під час розгляду справи в суді, про визнання за нею в порядку спадкування за законом права власності на квартиру АДРЕСА_1, вартістю 74567 грн. зі стягненням з неї на користь відповідачки ОСОБА_3 компенсації 1/5 частки, що становить 14913,40 грн.; визнання за відповідачкою ОСОБА_3 з урахуванням її права на 1/2 частку, як дружини спадкодавця, права власності на гараж НОМЕР_2, що знаходиться в гаражному кооперативі «Лісний 2» у м. Нетішині Хмельницької області, вартістю 23991 грн. зі стягненням з відповідачки на її користь компенсації в сумі 9596,40 грн.; визнання за ОСОБА_3 з урахуванням її права на 1/2 частку, як дружини, права власності на автомобіль ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, вартістю 26000 грн. зі стягненням з відповідачки на її користь компенсації в сумі 10400 грн.; вселення її в зазначену квартиру.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_8, який з 29 квітня 1987 року і по день смерті перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3

Після смерті батька відкрилася спадщина за законом, яку вона прийняла, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори. Інші спадкоємці першої черги за законом, батько та матір померлого, а також її рідна сестра, в нотаріальному порядку відмовилися від спадщин на її користь.

Таким чином її частка у спадковому майні, з урахуванням часток інших спадкоємців становить: 4/5 частки в квартирі, 2/5 частки в гаражі та 2/5 частки в автомобілі.

Рішенням Нетішинського міського суду від 23 серпня 2013 року позов було задоволено. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_1, вартістю 74567 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію 1/5 частки квартири, що становить 14913,40 грн.

Визнано за ОСОБА_3, з урахуванням її права на ? частку, як дружини, право власності на гараж НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Лісний 2» в м. Нетішин, вартістю 23991 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію 2/5 частки гаража, що становить 9596,40 грн.

Визнано за ОСОБА_3, з урахуванням її права на ? частку, як дружини, право власності на весь автомобіль ЗАЗ 110307, д/н НОМЕР_1, вартістю 26000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію 2/5 частки автомобіля, що становить 10400 грн.

ОСОБА_1 вселено в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3584,96 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначила, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності її та покійного чоловіка, тому при вирішенні питання щодо визнання права власності на це майно суду слід було врахувати, що спадкуванню підлягає лише ? частка квартири, яка належала спадкодавцю. Стягнення грошової компенсації вартості частки на її користь з позивача призвела до порушення її житлових прав, оскільки інше житло в неї відсутнє, а розмір грошової компенсації не відповідає дійсній вартості квартири. Виконання рішення суду в частині стягнення з неї на користь позивача грошової компенсації вартості частини гаража та автомобіля є неможливим, оскільки у неї відсутні грошові кошти для такої сплати. Суд також не дотримався вимоги закону про обов'язковість внесення грошових коштів на депозит суду, яка є обов'язковою передумовою припинення права власності особи на частку у майні з відшкодуванням власнику вартості цієї частки.

Також вказала на те, що вона не заперечує права ОСОБА_1 на спадкове майно, однак вважає, що вирішення цього питання повинно здійснюватися відповідним нотаріальним органом, і лише у випадку відмови нотаріуса у вчиненні відповідних нотаріальних дій спір повинен вирішуватися в судовому порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні апелянт підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечила, підтримала рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та постановлення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, в зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нетішині Хмельницької області помер батько ОСОБА_1, ОСОБА_8

З 29.04.1987 року по день смерті ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

Після його смерті відкрилася спадщина за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є: діти спадкодавця, ОСОБА_1 та ОСОБА_6, його батьки, ОСОБА_9 та ОСОБА_5, дружина, ОСОБА_3

16.09.2008 року за заявою ОСОБА_3 про прийняття спадщини Нетішинською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу.

23.12.2008 року ОСОБА_1 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після сперті батька.

23.12.2008 року ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 звернулися до нотаріальної контори із заявами про відмову від спадщин на користь ОСОБА_1

Предметом спору в даній справі є квартира АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю ОСОБА_8 на праві приватної власності, гараж НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Лісний-2» в м. Нетішині та автомобіль ЗАЗ110307, номерний знак НОМЕР_1.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що оскільки позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті батька, тому з урахуванням часток у спадщині ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, їй належить 4/5 частки спірної квартири, 2/5 частики в гаражі та 2/5 частики в автомобілі. Грошовий еквівалент вартості 1/5 частки квартири підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, а грошовий еквівалент вартості 2/5 частки гаража та 2/5 частки автомобіля підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Однак такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статтею 22 КпШС УРСР (діючої на час виникнення права власності на спірну квартиру) встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.24 КпШС УРСР роздільним майном подружжя є майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Наведена правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України у постановах від 7 грудня 2016 року у справі N 6-1568цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі N 6-846цс16, від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2641цс15, від 25 листопада у справі N 6-2333цс15, від 01 липня 2015 року у справі N 6-612цс15.

Відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 26.08.1994 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в рівних частках належала квартира АДРЕСА_2.

На підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 11.07.1995 року ОСОБА_3 подарувала належну їй 1/2 частку у вищевказаній квартирі ОСОБА_8

За договором міни від 29.08.1995 року ОСОБА_8 здійснив обмін належної йому на праві приватної власності квартири АДРЕСА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

На дату відкриття спадщини вказана квартира на праві приватної власності належала спадкодавцю ОСОБА_8, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого 16.09.2008 року.

На підставі рішення Третейського суду при ТБ «Західноукраїнська» від 06.03.2009 року на квартиру АДРЕСА_1 звернуто стягнення в порядку стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7

10.09.2009 року спірна квартира була зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_7

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20.04.2012 року рішення Третейського суду від 06.03.2009 року було скасовано і встановлено належність спірної квартири на праві приватної власності ОСОБА_8

Таким чином, враховуючи ту обставину, що квартира АДРЕСА_1 належала спадкодавцю ОСОБА_8 на праві приватної власності, була ним придбана внаслідок обміну на квартиру, яка в свою чергу також належала йому на праві приватної власності, не відносилася до спільного сумісного майна подружжя, тому на неї не розповсюджується правовий режим майна подружжя, і вона підлягає спадкуванню в цілому в загальному порядку, передбаченому нормами ЦК України спадкоємцями першої черги за законом.

Гараж та автомобіль був придбаний спадкодавцем ОСОБА_8 та спадкоємцем ОСОБА_3 під час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, що не заперечувалося в суді обома сторонами, тому це майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає розподілу між спадкоємцями з урахуванням права відповідача на 1/2 частку в гаражі та автомобілі, як на спільне майно подружжя.

В той же час визнання судом за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом права власності на всю квартиру та стягнення з неї на користь ОСОБА_3 компенсації 1/5 частки квартири а також визнання за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право власності на всю будівлю гаража та автомобіль є помилковим.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України).

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Частиною 1 статті 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

В рішенні суду першої інстанції відсутнє обґрунтування висновку щодо необхідності визнання за позивачем права власності за квартиру в цілому, стягнення компенсації за частку в спадковому майні як з позивача на користь відповідача, так і з відповідача на коритись позивача.

Присудження судом грошової компенсації одному з співвласників замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на квартиру, гараж, автомобіль допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачаються підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

В даному випадку апелянт ОСОБА_3 заперечила можливість внесення нею на депозит суду необхідної суми для сплати компенсації ОСОБА_1 за 2/5 частки гаража та автомобіля, не було внесено відповідних коштів також і ОСОБА_1 як компенсацію ОСОБА_3 вартості 1/5 частки квартири.

За твердженням апелянта, вона не спроможна сплатити позивачу стягнуті з неї судом 9596,40 грн. вартості 2/5 частки гаража та 2/5 частки вартості автомобіля, а позбавлення її частки у квартирі призведе до фактичної втрати нею єдиного житла.

В порушення вимог ст. 365 ЦК України суд також не врахував, що оскільки спірна квартира є єдиним житлом ОСОБА_3, тому визнання права на квартиру за ОСОБА_1 призведе до позбавлення житла відповідача, порушення її житлових прав, завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Оскільки вказані обставини знайшли своє підтвердження в процесі розгляду справи судом апеляційної інстанції, тому висновки суду першої інстанції в цій частині слід визнати необґрунтованими.

Враховуючи предмет позову, доводи учасників справи та докази, подані сторонами, встановлені судом обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і визнання за нею право власності на спадкове майно у наступних частках: 4/5 частки на квартиру АДРЕСА_1, 2/5 частки гаража НОМЕР_2 у гаражному кооперативі «Лісний 2» в м. Нетішині Хмельницької області та 2/5 частки автомобіля ЗАЗ 110307, номерний знак НОМЕР_1.

При цьому частка ОСОБА_3 у спадщині становитиме: у квартирі АДРЕСА_1 - 1/5 частки, 3/5 частки у гаражі НОМЕР_2 у гаражному кооперативі «Лісний 2» в м. Нетішині Хмельницької області та 3/5 частки в автомобілі ЗАЗ 110307, номерний знак НОМЕР_1.

Позовні вимоги в частині вселення підлягають задоволенню, оскільки з обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції вбачається, що фактичне вселення та проживання ОСОБА_1, яка є громадянкою іншої держави, у спірній квартирі заперечується ОСОБА_3, тому з урахуванням ст. 9 ЖК України право позивача на користування житлом підлягає захисту судом шляхом вселення її в спірну квартиру.

Судом було допущено порушення процесуальних норм при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Статтею 85 ЦПК України в редакції, діючій на дату ухвалення судового рішення встановлено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України в редакції, яка діяла на дату ухвалення судом першої інстанції рішення стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Суд неправильно стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті вартості проїзду з м. Москва, Російська Федерація, до ст. Кривин, Україна, проживання в готелі м. Нетішин, як такі, що пов'язані з явкою до суду, оскільки можливість відшкодування цих витрат одній стороні за рахунок іншої сторони процесуальним законом не передбачена.

Також є невірним висновок суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 256 грн. витрат на правову допомогу, оскільки на підтвердження їх понесення позивач не надала жодного доказу. Квитанція до прибуткового касового ордера №114 від 19.05.2010 року, з якої вбачається про сплату ОСОБА_1 1000 руб. за складання позовної заяви такої обставини не доказує.

Судові витрати, які понесла позивач по сплаті судового збору, витрат на ІТЗ розгляду справи та розміщення об'яви про виклик відповідача в судове засідання у друкованому засобі масової інформації в суді першої інстанції в загальному розмірі 1459,10 грн. а також судові витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 2040,42 грн. підлягають розподілу між сторонами у порядку ст. 141 ЦПК України.

З урахуванням задоволених та відхилених позовних вимог та вимог апеляційної скарги до відшкодуванню ОСОБА_1 за рахунок ОСОБА_3 підлягає 729,55 грн. судових витрат, понесених в суді першої інстанції, на користь ОСОБА_3 за рахунок ОСОБА_1 підлягає відшкодування 1020,21 грн. судових витрат, які понесла апелянт в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 серпня 2013 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 4/5 частки квартири АДРЕСА_1, 2/5 частки гаража НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Лісний 2» в м. Нетішині Хмельницької області та 2/5 частки автомобіля ЗАЗ 110307, номерний знак НОМЕР_1.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 729,55 грн. судових витрат.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1020,21 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 07.08.2018 року.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції - Ходоровський Б.В. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 39