Головуючий у 1-ій інстанції Бакуменко А.В.
Доповідач Азевич В.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Краснощокової Н.С., Тимченко О.О.,

секретар Кіпрік Х.В.

за участю представників позивача ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 234/10693/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його розподіл і за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його розподіл, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15 травня 2018 року (суддя Бакуменко А.В., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Краматорськ Донецької області, текст повного судового рішення складено 18 травня 2018 року),-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з позовом про визнання майна сумісною власністю подружжя та його розподіл. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 26 червня 1998 року по 23 лютого 2016 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу ними було придбане таке майно: у 2011 році - автомобіль ВАЗ 2107 державний номер НОМЕР_2, та у 1999 році - будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1, яке було зареєстровано на праві власності за відповідачем. Оскільки все перераховане майно було придбано під час шлюбу, вона відповідно до ст. 60, 70, 71 СК України має право на 1/2 частину зазначеного майна, тому просила визнати спірне майно спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на 1/2 частку автомобіля, будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки і розташованих на ній тамбуру, гаражу, сараїв.

ОСОБА_5 звернувся з зустрічним позовом, згідно до котрого навів аналогічні первісному позову підстави звернення до суду, однак просив визнати за ним право власності на автомобіль, а з нього на користь ОСОБА_4 стягнути грошову компенсацію 1/2 його вартості в сумі 20 199 грн. Ухвалою від 20.02.2018 року первісний та зустрічний позов об'єднано в одне провадження.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 15 травня 2018 року позов ОСОБА_4, зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наступне майно: будинок АДРЕСА_1; автомобіль марки ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_2, 2006 року випуску. Визнано, за кожним, право власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частку автомобіля марки ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_2, 2006 року випуску.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На вказане судове рішення ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким відмовити у визнанні спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та розподілі будинку з надвірними прибудовами та господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта відомості щодо нього не зареєстровано. За цих підстав, вважає, що вимоги ОСОБА_4 в частині визнання спільним сумісним майном подружжя будинку та надвірних прибудов не є обґрунтованими. В матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, які би підтверджували право власності на будинок та на надвірні споруди.

Також зазначає, що даний договір не приведений у відповідність до вимог ст. 657 ЦК України, тому є нікчемним. Сторони не підтвердили дійсність договору в судовому порядку, як на той час вимагалось законодавством, а в матеріалах справи відсутній оригінал договору купівлі-продажу.

Адвокат ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначав, що відсутність державної реєстрації не має правового значення для справи, оскільки будинок був зареєстрований в БТІ 04.01.2000 року, тобто до 2004 року (початку часу формування такого реєстру на підставі закону). Після цього ОСОБА_5 з відповідною заявою до реєстратора не звертався. На вимогу суду від не надав оригіналу договору.

Представники позивача ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_3 просили залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідач, сповіщений про час та місце розгляду справи судовою повісткою, направленою рекомендованим поштовим повідомленням, не з'явився.

Згідно із частиною 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 26 червня 1998 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, актовий запис № 366 (свідоцтво НОМЕР_3).

20.01.2016 року заочним рішенням Краматорського міського суду шлюб зареєстрований 26.06.1998 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було розірвано. Під час шлюбу сторони придбали наступне майно: будинок, розташований на земельній ділянці з надвірними будівлями (літня кухня, погреб, два сараї, вбиральня, огорожа та замощення) договір купівлі-продажу № 316 від 22 грудня 1999 року укладений в Краматорській Універсальній біржі «Примус», та зареєстрований в БТІ м. Краматорська 04.01.2000 року; автомобіль марки ВАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_2, кузов НОМЕР_5, рік випуску 2006, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4, зареєстрований 12.06.2013 року на ім'я ОСОБА_5

Відповідно до висновку № 240/17 експертного авто-товарознавчого дослідження по оцінці транспортного засобу від 10.11.2017 року, вартість автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2006 року випуску, складає 40 389 грн. (а. с. 69-72).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що автомобіль підлягає розподілу по 1/2 частині за кожним з подружжя без стягнення компенсації.

Стосовно житлового будинку з надвірними прибудовами, то суд першої інстанції вважав, що заперечення представника відповідача щодо неможливості поділу будинку є необґрунтованими, оскільки станом на час придбання будинку - 22 грудня 1999 року, законодавством допускалася реєстрація договору купівлі-продажу нерухомості на товарній біржі. Крім того, даний договір купівлі-продажу згідно довідки БТІ був зареєстрований в КП «БТІ» 04.01.2000 року, отже, житловий будинок з господарськими будівлями - літня кухня, погреб, два сараї, вбиральня, огорожа та замощення, підлягають розподілу, як спільна сумісна власність подружжя.

Зазначений висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, оскільки ОСОБА_5 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу будинку АДРЕСА_1, то суд апеляційної інстанції переглядає рішення лише в цій частині.

За частиною 60 ЦПК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно із частиною 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу № 316 від 22 грудня 1999 року, укладеного в Краматорській Універсальній біржі «Примус», учасники справи придбали будинок, розташований на земельній ділянці з надвірними будівлями (літня кухня, погреб, два сараї, вбиральня, огорожа та замощення) (а. с. 118).

Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Водночас, станом на час придбання будинку 22 грудня 1999 року, законодавством передбачалася реєстрація договору купівлі-продажу нерухомості на товарній біржі.

За ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Отже, доводи апеляційної скарги, стосовно того, що договір купівлі-продажу житлового будинку не посвідчено нотаріально, що не відповідає ст. 657 ЦК України, є безпідставним, оскільки, по-перше, на час укладення договору купівлі-продажу діяв інший нормативно-правовий акт - ЦК Української РСР, по-друге, Законом України «Про товарну біржу», в редакції, яка діяла на той час, було прямо передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно того, що за ОСОБА_5 не зареєстровано право власності на будинок в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що позбавляє суд визнати спільним сумісним майном подружжя спірний будинок.

Проте, в матеріалах справи є, зокрема, відповідь директора КП «БТІ» Краматорської міської ради Чудінова В.І. на адвокатський запит від 22.01.2018р. вих.. № 13/11-57-90/18, щодо реєстрації права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, відповідно до якої державний реєстр права власності було запроваджено у відповідності до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5. Згідно довідки КП «БТІ» від 14.07.2017р. № 711, реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відбулась 04.01.2000 року (до впровадження Реєстру). Таким чином, дані щодо реєстрації даного об'єкту нерухомого майна відсутні в Реєстру речових прав на нерухоме майно.

Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради в листі від 06.02.2018 року № 01.1-23/404, що є відповіддю на адвокатський запит, повідомило, що Державний реєстр прав було сформовано у 2004 році, відповідно інформація про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, яку було проведено до 2004 року, міститься на паперових носіях в органах технічної інвентаризації. Відповідно до пункту шостого «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Таким чином, в Державному реєстрі прав відсутні відомості про власника будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, оскільки зазначений власник в період з 2004 року по теперішній час не звернувся у встановленому законом порядку до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

В матеріалах справи наявна копія технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власником якого зазначено ОСОБА_5

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: Н.С. Краснощокова

О.О. Тимченко

Повний текст постанови складено 07 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач В.Б. Азевич