Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П. розглянувши, за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати за ОСОБА_1 право користування кімнатою номер АДРЕСА_1 та зобов'язати Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію видати ОСОБА_1 ордер встановленого зразку на жиле приміщення кімнату номер АДРЕСА_1, на ОСОБА_1.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 30 серпня 2005 року зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_4 Після реєстрації шлюбу як член сім'ї наймача, ОСОБА_4, за його згодою, вона вселилася до спірної кімнати, а 29 серпня 2013 року зареєструвалася в ній за місцем проживання, що підтверджується копіями штампа з паспортного документа та довідки про реєстрації та проживання. З 2015 року намагалися вирішити питання про приведення документів, щодо порядку користування кімнатою у відповідність до вимог чинного законодавства. Для вирішення цього питання, ОСОБА_4 було надано довіреність на її ім'я. 21 жовтня 2015 року Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація листом повідомила про те, що для отримання ордера необхідно виконати ряд умов, зокрема, провести зарахування наймача квартири на квартирний облік. Після виконання цих умов (ОСОБА_4 було зараховано на квартирний облік) Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація листом від 05.02.2016 року повідомила про те, що клопотання про видачу ордера на кімнату площею 17,3 м2 під номером 22 задоволене та ОСОБА_4 може отримати ордер. У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відділу обліку та розподілу житлової площі Дніпровського району м. Києва з питань внесення змін до облікової справи, які полягали у включенні дружини до облікової справи. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після його смерті дружина звернулася до відповідача з питання видачі ордеру, однак було відмовлено, оскільки вона до зміни статусу квартири в ній не проживала, не була зареєстрована і на квартирному обліку не перебувала. Враховуючи те, що вона на законних підставах вселилася до спірної квартири, добросовісно нею користувалася та несе усі права та обов'язки наймача, вважає, що за нею повинно бути визнано право користування кімнатою та виданий ордер на кімнату.

27 листопада 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін.

Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією було отримано 07 грудня 2018 року, а відповідачем - Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» - 06 грудня 2018 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

13 грудня 2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов письмовий відзив відповідача Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому відповідач визнав позовні вимоги ОСОБА_1

13 грудня 2018 року до суду також надійшов письмовий відзив відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», в якому відповідач також визнав позовні вимоги ОСОБА_1

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

17 грудня 2018 року до суду надійшла заява позивача, в якій ОСОБА_1 повідомила про невикористання нею права надання відповіді на відзив, у зв'язку з визнанням відповідачами позову та просила справу розглянути за наявними у ній документами.

Таким чином, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Статтею 127 Житлового кодексу УРСР передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Як вбачається з матеріалів справи, гр. ОСОБА_5, яка працювала контролером у «Хімволокно», розпорядженням № 582 від 10 листопада 1992 року на право заняття жилої площі в сімейному гуртожитку для тимчасового проживання, було надано право на заняття жилої площі за адресою: АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що на час надання вказаної жилої площі у користування ОСОБА_5, остання перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Шлюб між ними було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 23 лютого 1995 року зроблено запис за № 212, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

В подальшому, рішенням адміністрації і профкому ВАТ «Київхімволокно» від 31 січня 2005 року дозволено перевести особовий рахунок кімнати АДРЕСА_2 на ОСОБА_4 згідно із заявою.

Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № 891 від 13 червня 2006 року, нумерація квартир у житловому будинку АДРЕСА_2 була змінена, а саме: кімната НОМЕР_2 у вказаному будинку відноситься до квартири НОМЕР_3.

Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1531 від 17 серпня 2005 року, будівлі по АДРЕСА_2 було визнано жилими будинками з загальними квартирами, Дніпровській районній у м. Києві державній адміністрації надано вказані жилі приміщення в даному будинку, мешканцям, які в них постійно проживають, зареєстровані та перебувають на черзі квартирного обліку і видати їм ордери у встановленому порядку.

Відповідно до довідки, виданої 03 жовтня 2012 року Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 408, власником особового рахунку житлової площі квартири АДРЕСА_2 значиться ОСОБА_6, останній також зареєстрований за даною адресою з 12 листопада 1992 року.

30 серпня 2005 року ОСОБА_4 зареєстрували шлюб із ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Відповідно до довідки № 571 від 29 січня 2016 року, виданої Центром комунального сервісу, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою квартири АДРЕСА_2 - з 29 серпня 2013 року.

Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 26 січня 2016 року № 34, клопотання ОСОБА_4 про видачу ордеру на кімнату житловою площею 18,40 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_2, було задоволено.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Згідно витягу з розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 724 від 13 грудня 2016 року, втратив чинності підпункт розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 26 січня 2016 року № 34 про видачу ордеру на одну кімнату в комунальній квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_4, у зв'язку з його смертю.

В подальшому, ОСОБА_1 звернулася до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про видачу ордера на кімнату АДРЕСА_2.

Відповідно до листа-відповіді Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 21 листопада 2018 року, позивача було повідомлено про відсутність законних підстав для видачі ордера на її ім'я на зазначене житлове приміщення, оскільки вона особисто в зазначеному жилому приміщенні зареєстрована лише 29 серпня 2013 року і на момент прийняття розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17 серпня 2005 року № 1331 про зміну статусу будинку в комунальній квартирі не проживала, не була зареєстрована і на квартирному обліку не перебувала, і наразі не перебуває.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 Житлового кодексу УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Статтею 64 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Таким чином, враховуючи, що будівлі по АДРЕСА_2 було визнано жилими будинками з загальними квартирами, позивач, як член сім'ї наймача - ОСОБА_4, має такі ж права та обов'язки, як наймач та член його сім'ї.

При цьому, судом було встановлено, що позивач дійсно з моменту реєстрації її місця проживання за адресою: квартири АДРЕСА_2, а саме: з 29 серпня 2013 року постійно проживала за даною адресою, що підтверджується медичними картками позивача по обслуговуванню у Поліклініці № 1 Дніпровського району м. Києва, в подальшому КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва», за місцем свого проживання: квартири АДРЕСА_2; декларацією на вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва».

З огляду на вищевикладене, враховуючи наведені обставини, визнання відповідачами позову у повному обсязі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 право користування кімнатою номер АДРЕСА_1 та зобов'язання Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію видати ОСОБА_1 ордер встановленого зразку на жиле приміщення кімнату номер АДРЕСА_1, на ОСОБА_1.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні за змістом положення встановлено і в частині 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, згідно із якою суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи вищевикладені доводи, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування та зобов'язання вчинити дії.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 374 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (, адреса: 02094, м. Київ, бул. Праці, 1/1), Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (, адреса: 02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9г) про визнання права користування та зобов'язання вчинити дії- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка Одеської області, паспорт серія НОМЕР_4, виданий 05 листопада 1998 року Ватутінським РУ ГУ МВС України в м. Києві) право користування кімнатою номер АДРЕСА_1, жилою площею 17,3 кв.м.

Зобов'язати Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію видати ОСОБА_1 ордер встановленого зразку на жиле приміщення кімнату номер АДРЕСА_1, жилою площею 17,3 кв.м. на ім'я ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: