ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3145/18 Справа № 206/733/18 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К.С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. та ОСОБА_3 про визнання прав власності в порядку спадкування за заповітом та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року ОСОБА_1.а звернулась до суду із позовом до Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позов мотивований тим, що 17.01.1960 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є рідними батьками позивача та ОСОБА_3, було укладено шлюб. У 1962 році, під час перебування у шлюбі батьки позивача та третьої особи почали будувати будинок за адресою: АДРЕСА_1 (далі-житловий будинок). У 1967 році будівництво будинку було завершено, право власності було зареєстровано на батька. У 1973 році шлюб між батьками розірвано, після чого, 19.03.1973 Народним судом Індустріального району м. Дніпропетровська було прийнято рішення, яким визнано право власності на 3/5 частини житлового будинку за матір'ю позивача, яку вона зареєструвала та набула право власності на них.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача і ОСОБА_3 померла. Після смерті спадкодавця позивач та ОСОБА_3 отримали спадщину по 3/10 частини житлового будинку та зареєстрували її також ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їхній батько. Відповідно до складеного спадкодавцем заповіту, все належне йому майно, у тому числі, 2/5 житлового будинку було заповідано позивачу. Проте, 21.12.2017 державним нотаріусом на звернення позивача, як спадкоємця після смерті батька, було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкодавець за життя не зареєстрував право власності на своє ім'я на 2/5 частини житлового будинку.

На підставі вищевикладеного, позивач просила визнати за нею право власності на 2/5 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями в порядку спадкування за заповітом після смерті батька (т. 1 а.с. 2-6).

Окрім того, у лютому 2018 року ОСОБА_1звернулась до суду з іншим позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю.

Цей позов мотивований тими ж обставинами щодо факту реєстрації та розірвання шлюбу між батьками, будівництва вищезазначеного житлового будинку, смерті батьків, реєстрації за позивачем та відповідачем права власності на спадщину, після смерті матері, по 3/10 частини житлового будинку та наявності заповіту батька на користь позивача. Крім того, зазначила, що вона є власником спірного житлового будинку в 7/10 частині (3/10 - успадкована за матір'ю + 2/5 заповідана батьком), а відповідач в 3/10 частині житлового будинку. Підставами для звернення позивача з даною позовною заявою слугувало те, що остання зареєстрована та проживає у спірному житловому будинку, на відміну від відповідача, який був знятий з реєстрації за адресою знаходження житлового будинку, та останні 20 років фактично проживає у місті Павлоград. Таким чином, позивач зазначила, що більше 20 років користується частиною будинку відповідача, зробила у ньому ремонт, сплачувала весь час кошти за надані комунальні послуги, тобто відкрито та добросовісно володіла належним відповідачу майном, на підставі вище викладеного, керуючись ст. 344 ЦК України, позивач просила визначити за нею право власності за набувальною давністю на 3/10 частини спірного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_2, яка належить відповідачу (т. 2 а.с. 2-5).

25 травня 2018 вказані цивільні справи були об'єднані в одне провадження.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та в задоволенні позову про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що судом не може бути задоволена відповідна вимога позивача, за відсутності технічної документації, оскільки без детальної перевірки технічної документації, таким рішенням може буде визнано право власності на споруди, добудови, зміни в будинку, в порушення порядку, передбаченого законодавством, що передують реєстрації права власності на відповідні зміни у нерухомому майні, наприклад, введення в експлуатацію, тощо. Що стосувалось позовних вимог про визнання права власності в порядку набувальної давності суд першої інстанції керувався тим, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які наявні в матеріалах справи, на підтвердження вимог щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, в зв'язку з чим необґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 позивач та ОСОБА_3 є донькою та сином відповідно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 7, 80).

18.12.1973 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано, прізвище «ОСОБА_5» змінено на дівоче «ОСОБА_5» (т. 1 а.с. 11).

19.03.1973 Народним судом Індустріального району м. Дніпропетровська визнано право власності на 3/5 частин житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_5. Розподілено житловий будинок, виділено ОСОБА_5 в будинку кімнати: І-6, І-І, та І-2 площею 35, 9 кв.м., ганок - а, підвал під А-І, І/2 частини колодязя - К, І/2 забору № І, І/2 воріт № 2, І/2 тротуара. ОСОБА_4 виділено кімнати: І-3, І-4, І-5 площею 19,8 кв. м, житлові сараї Б та В, І/2 частини колодязя - К, І/2 забору № І, І/2 воріт № 2, І/2 тротуару, вбиральню № 2. Зобов'язано ОСОБА_4 закласти дверний отвір між кімнатами І-І та І-5, встановити зовнішній двірний отвір в отворі вікна кімнати І-3, добудувати тамбур, встановити двірний отвір між кімнатами І-І та І-6 (т. 1 а.с. 12, 84).

Відповідно до копії домової книги для прописки громадян, проживаючих у АДРЕСА_1, адреса житлового будинку була змінена на АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 23-30).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, про що зроблено актовий запис про смерть № 684, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 15).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.1985 спадкоємцями спадкового майна, після смерті ОСОБА_5 є донька ОСОБА_1 та син ОСОБА_3, спадкове майно складалась з 3/5 частини спірного житлового будинку та грошового вкладу (т. 1 а.с. 17, 85).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4, позивач змінила дівоче прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» (т. 1 а.с.8).

07.10.1995 ОСОБА_4 на випадок своєї смерті, усе належне йому майно, в тому числі, частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходиться в АДРЕСА_2 заповів ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 19).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_5, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про що складено відповідний запис № 1316 (т. 1 а.с. 18).

21.12.2017 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_4, оскільки відомості про реєстрацію права власності на 2/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 відсутні, тобто, спадкодавець за життя не зареєстрував право власності на своє ім'я на вищевказану частину житлового будинку (т. 1 а.с. 20).

Згідно відповіді Дніпропетровського МБТІ № 17624 від 18.12.2017 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками по 3/10 частини кожний житлового будинку АДРЕСА_2 Решта частки, 2/5 частини нерухомого майна за вказаною адресою не зареєстрована (т. 2 а.с. 101).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, районний суд виходив з необгрунтованості позовних вимог.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в цій частині, з наступних підстав.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Так, відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом, районний суд посилався на відсутність технічної документації на спадкове майно, проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки 19 березня 1973 року Народним судом Індустріального району м. Дніпропетровська визнано право власності на 3/5 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, а за ОСОБА_4 залишено у власності 2/5 частини будинку.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, які встановлені рішенням суду в у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказується при розгляді іншої справи.

Оскільки судовим рішенням визнано за ОСОБА_5 право власності на 3/5 частини будинку АДРЕСА_1, а за батьком позивача залишено 2/5 частин цього будинку, а також враховуючи, що за життя ОСОБА_4 склав заповіт на ім'я позивачки, то правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині у суду першої інстанції не було.

Той факт, що спадкодавцем ОСОБА_4 за життя не була перереєстрована його частка у праві спільної часткової власності, ніяким чином не впливає на можливість поновлення порушеного права позивача, як спадкоємця шляхом визнання за позивачем права власності на 2/5 частини домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_4, а тому колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду необхідно скасувати та позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю до апеляційного суду не оскаржувалось, а отже і не було предметом розгляду в апеляційному суді, та в цій частині не переглядалось.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду як таке, що ухвалене без дотримання зазначених вище вимог законодавства підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. та ОСОБА_3 про визнання прав власності в порядку спадкування за заповітом - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко