Справа № 567/991/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.18 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Гічиновська Я.В.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши в підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно

встановив:

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно звернулася ОСОБА_1

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5, яка на момент смерті фактично проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 одна.

Вказує, що за життя, 18.03.2002, ОСОБА_5 було складено заповіт, згідно якого вона все своє майно заповіла для неї.

Вказує, що ОСОБА_1 фактично вступила в управління спадковим майном, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР є такою, що прийняла спадщину після смерті матері - ОСОБА_5, до складу якої входить і її право на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_5, вона подала заяву про про прийняття спадщини за заповітом.

Зазначає, що за наслідками вказаної заяви після смерті ОСОБА_5 Острозькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №247/2012.

За життя ОСОБА_5 не виготовила необхідної технічної документації, не зареєструвала право власності на будинковолодіння та не виготовила свідоцтво про право власності на нього, що неможливо зробити зараз в зв'язку з її смертю.

За вказаних обставин та в зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спірне будинковолодіння, нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок.

Просить визнати за нею, як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, право власності на садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, які знаходиться в АДРЕСА_1.

Суд, розглянувши справу відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України за правилами загального позовного провадження, встановив наступне.

Ухвалою Острозького районного суду від 23.08.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, відповідачам було надано строк протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ст.ст.81,84 ЦПК України ухвалою суду від 09.10.2018 було витребувано з Рівненського обласного державного нотаріального архіву матеріали спадкової справи №247/2012 заведеної після смерті ОСОБА_5 та з Тесівської сільської ради Острозького району відомості про те, чи відносилось спірне будинковолодіння станом на 1991 рік до типу колгоспного двору та про членів зазазначеного колгоспного двору, відомості про час смерті батька ОСОБА_1 - ОСОБА_6, відомості про коло осіб, що проживали та були зареєстровані в спірному будинкволодінні на час смерті ОСОБА_7

01.10.2018 на адресу суду надійшли нотаріально посвідчені письмові заяви відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в яких вони просять здійснювати розгляд справи в їх відсутності. Позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв"язку, суд з врахуванням того, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову та ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, в порядку ст.ст. 200, 206 ЦПК України, виходячи з наступного.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Пояснили, що матері позивача - ОСОБА_5 фактично належав житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1. Дане будинковолодіння було побудоване у 1969р.

Вказують, що за життя, 18.03.2002, ОСОБА_5 було складено заповіт, згідно якого все своє майно вона заповіла для своєї дочки ОСОБА_1

Після смерті матері, ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, до складу якої, серед іншого, входить і її право на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, оскільки в неї на руках знаходився сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім"я спадкодавиці.

Посилаються на те, що у відповідності до ст. 549 ЦК Української PCP ОСОБА_1 фактично вступила в управління спадковим майном, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР є такою, що прийняла спадщину після смерті матері - ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої входить і належний їй відповідно до записів в погосподарських книгах житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Зазначають, що за наслідками поданої позивачем до нотаріальної контори заяви про прийнтяття спадщини після смерті ОСОБА_5 Острозькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 247/2012.

Пояснили, що за життя ОСОБА_5 не виготовила необхідної технічної документації, не зареєструвала право власності на будинковолодіння та не виготовила свідоцтво про право власності на нього, що неможливо зробити зараз в зв'язку з її смертю.

За вказаних обставин та в зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спірне будинковолодіння, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок.

Враховуючи викладене, просять визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, право власності на садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, які знаходиться в АДРЕСА_1.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

В судовому засіданні встановлено, що в АДРЕСА_1 розташований садибний житловий будинок з надвірними будівлями, який обліковувався за ОСОБА_6

Відповідно до довідки Тесівської сільської ради № 490 від 17.10.2018 року станом на 1991 рік в житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_6 та ОСОБА_5

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватись законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема, ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української PCP від 11 березня 1985 року №105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5 та іншими нормативними актами.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудови зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинок колгоспного і робітничого двору.

Згідно п.9 зазначених Вказівок, окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Оскільки до правовідносин, які виникли до моменту введення в дію Закону України "Про власність" необхідно застосовувати діюче на той час законодавство, то при вирішенні питання про власність колгоспного двору необхідно керуватись нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється з рівності часток усіх членів двору, а отже станом на 15.04.1991 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 належав житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 в рівних частках (по ? кожному).

Згідно довідки Тесівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 491 від 17.10.2018 вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент смерті був зареєстрований і проживава в АДРЕСА_1.

Згідно Витягів зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, заповіти/спадкові договори) встанволено, що після смерті ОСОБА_6 спадкові справи не заводились, заповіти ним не посвідчувались.

Таким чином, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, як така, що фактично вступила в управління спадковим майном.

Оскільки для ОСОБА_6 фактично належала ? частка житлового будинку, що в АДРЕСА_1, то право на неї перейшло до ОСОБА_5, як спадкоємця за законом.

Згідно довідки КП «Рівненське ОБТІ» № 10379 від 23.10.2018 вбачається, що згідно архівних матеріалів бюро, право власності на житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1, не зареєстровано.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 26.07.2012 встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №20 від 09.12.2002 року).

З матеріалів спадкової справи №247/2012 заведеної 27.07.2012 Острозькою районною державною нотаріальною конторою піля смерті ОСОБА_5 встановлено, що за життя, 18.03.2002 року, ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Тесівської сільської ради Острозького району Рівненської області та зареєстрований в реєстрі за № 11, у якому вона залишила особисте розпорядження на випадок своєї смерті, відповідно до все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належить їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла дочці ОСОБА_1

На день смерті заповідача вказаний заповіт змінено чи скасовано не було, що підтверджується відповідною відміткою Тесівської сільської ради Острозького району Рівненської області та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори).

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно довідки Тесівської сільської ради №492 від 17.10.2018 вбачається, що померла ОСОБА_5 на момент смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 одна.

27.07.2012 ОСОБА_1 звернулася до Острозької державної нотаріальної контори Рівненської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5, як така, що фактично прийняла спадщину.

Заяви про прийняття чи відмову від спадщини після смерті ОСОБА_5 від інших осіб не надходили.

07.08.2012 нотаріусом Острозької державної нотаріальної контори для ОСОБА_1, як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається з права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) НОМЕР_5 (зареєстрованого в реєстрі за №1222).

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 є її дочка ОСОБА_1 Відповідно до ст.549 ЦК УРСР вона є такою, що прийняла спадщину, як така, що фактично вступила в управління спадковим майном.

Оскільки для ОСОБА_5 фактично належав житловий будинок, що в АДРЕСА_1, то право на нього перейшло до ОСОБА_1, як спадкоємця за заповітом.

Вказані докази по справі повністю узгоджуються з позовною заявою.

Частиною 1 ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За життя ОСОБА_5 не оформила та не зареєструвала право власності на садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1, що порушує передбачені законом права позивача, як спадкоємця за заповітом після її смерті.

Водночас, в судовому засіданні встановлено, що після звернення позивача до приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу Рівненської області Сержанта Б.М. за видачею свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 на садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1, у такій видачі їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 зазначеного Кодексу).

Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України, право власності припиняється зі смертю власника, що перешкоджає реєстрації за ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно, та враховуючи, що ОСОБА_1 має право на спадщину після її смерті, однак позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею як спадкоємцем за заповітом, права власності на садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1.

На підставі п. 4 ст. 25, п. 11 ч.1 ст. 346, ст.ст. 328, 1216, 1233-1235, 1269, 1299 ЦК України, ст. 123 ЦК УРСР, Закону України "Про власність", керуючись ст.ст. 2-4,10, 12,200, 258, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 (жительки АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (жителя АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_4 (жительки АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_3) про визнання права власності на спадкове майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем за заповітом, після смерті матері ОСОБА_5 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, які знаходяться в АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.12.2018.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.