Справа № 454/2696/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

при секретарі Баран О.Я., Синевська Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сокаля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю третя особа Приватний нотаріус Сироїд Галина Іванівна про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними - ,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 подала позов до ПАТ КБ "Приватбанк", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю третьої особи Приватний нотаріус Сироїд Галина Іванівна про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними з наступних підстав :

На початку 2000-х років сім`я позивача складалася з трьох осіб: позивач, чоловік - ОСОБА_5 та син - ОСОБА_4 . Сімейне життя склалось не благополучно. Чоловік протягом усього свого життя зловживав алкоголем, з огляду на це 19.03.1991 року між ними було розірвано шлюб, хоча через відсутність житла чоловік продовжував проживати зі мною. В 2001 році син ОСОБА_4 став наркозалежним. На той час ні чоловік ні син не працювали. Таким чином, у віці 40-а років позивач залишилася без підтримки членів своєї сімї та з обов`язком матеріального утримання непрацюючих чоловіка та сина.

Чоловік протягом життя відмовлявся проходити лікувався від алкоголізму. Син на відміну від чоловіка в 2003 році лікувався від наркологічної залежності в наркологічному відділенні Червоноградської Центральної міської лікарні, а в 2004 році

в Волинському обласному наркологічному диспансері. Однак, лікування сина було безрезультатним.

В цей період серед знайомих сина позивача з`явилися наркозалежні особи які були прихожанами Релігійної організації «Посольство Боже», а також особи, які як вони стверджували звільнилися від наркологічної залежності за допомогою віри в Бога яку вони отримали в Релігійній організації «Посольство Боже». Ці особи вказували на те, що для зцілення мого сина потрібна батьківська молитва, тобто, молитва позивача та мого чоловіка. А щоб сила молитви була більшою потрібно, щоб я разом з чоловіком брала участь у спільній молитві за дітей яку проводять регулярно в РО «Посольство Боже».

В 2004 році син позивача почав самостійно відвідувати РО «Посольство Боже». Після чого почав запрошувати позивача і її чоловіка.

З огляду на ситуацію в сім`ї, чоловік хворів на алкоголізм, син наркозалежний, позивач почала відвідувати РО «Посольство Боже». Пізніше чоловік позивачки теж ходив на спільні молитви до РО «Посольство Боже». В загальному чоловік відвідував церкву протягом 2004-2005 років.

Відвідування РО «Посольство Боже» відбувалося в місті Червонограді кожного вівторка, четверга та неділі, зокрема, в кінотеатрі «Сіті» (м. Червоноград, вул. Б. Хмельницького, 63/2) та Державному вищому навчальний заклад «Червоноградський гірничо-економічний коледж» (м. Червоноград, вул. Василя Стуса, 17).

Пасторами в місті Червонограді РО «Посольство Боже» були: ОСОБА_24 та ОСОБА_3 (лідер організації").

Крім них, до міста Червонограда приїжджали пастори РО «Посольство Боже» зі Львова - це були особи вищого духовного стану, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 . їм підпорядковувалися, як підлеглі, ОСОБА_24 та ОСОБА_3 .

Несподівано для позивача її син з перших місяців відвідування РО «Посольство Боже» вилікувався від наркологічної залежності. Лікування відбулося шляхом постійного перебування її сина в квартирах які винаймали пастори РО «Посольство Боже» або в місцях проведення спільної молитви. Із виходом її сина в світ лише під постійним наглядом пасторів РО «Посольство Боже», що убезпечувало її сина від можливості придбати наркотичні речовини.

Син перестав бути наркозалежним протягом шести місяців з моменту відвідування РО «Посольство Боже», тобто, пасторі РО «Посольство Боже» вилікували її сина від наркозалежності просто таки миттєво, на її очах, за допомогою лише постійного нагляду та спільної молитви. Вони зробили те, що не могли зробити лікарі Львівської та Волинської областей. По суті пастори РО «Посольство Боже» зробили для позивача неймовірну справу. Для неї це було чудо, співмірне Біблійному зціленню хворої людини.

Це справило на позивача надзвичайно великий вплив, це був шок, вона не могла повірити, що її син вилікувався та ще й за такий короткий час від такої тяжкої недуги. Нарешті закінчилися походи до лікарів, неадекватна поведінка сина, його зникнення з дому і його пошуки. ЇЇ син повністю змінився став повноцінною людиною.

Після цього позивач була неймовірно переповнена радістю, щастям і безмежною вірою в Бога , в РО «Посольство Боже», її пасторів і в те, що вони проповідували.

Після одужання від наркозалежності її сина, він та позивач стали дуже ревними, відданими, слухняними прихожанином РО «Посольство Боже», які сприймали та робили все, що нам казали пастори, тобто, виконували всі їхні настанови які вони проповідували.

В 2007 році в місто Червоноград на спільну молитву приїжджали пастори РО «Посольство Боже» з міста Львова, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_25 які пропагували те, що кожен прихожанин церкви РО «Посольство Боже» має бути заможнім, щоб могти допомагати ближнім, щоб можна було спільними зусиллями прихожан РО «Посольство Боже» побудувати реабілітаційні центри, нові приміщення для спільної молитви.

Під час перебування в місті Червоноград ОСОБА_2 звертався до пастора ОСОБА_3 із проханням, щоб він оголошував під час спільної молитви про можливість отримання коштів прихожанами шляхом укладення кредитних договорів із забезпеченням їх іпотекою.

Позивача син одразу, без будь-яких роздумів, запропонував їй, щоб він отримав кредит під іпотеку належного їй будинку АДРЕСА_1 .

Позивач відразу відмовилась, оскільки це її єдине житло, батьківська хата, та планувала на старості (на пенсії) жити в селі в цьому будинку. В 2007 році їй було 50-ть років. Незважаючи на її заперечення мій син постійно звертався до мене із вимогами

укласти кредитний договір під іпотеку мого будинку. Свої вимоги він мотивував тим, що позивач повинна укласти договір, оскільки пастори РО «Посольство Боже» допомогли нам, а саме: вилікували його від наркозалежності, як би не пастори РО «Посольство Боже» він би досі був наркоманом, без них позивач б не мала повноцінного сина, який став повноцінним членом сімї та суспільства. А тому позивач повинна відплатити РО «Посольство Боже» укладенням кредитного та іпотечного договору. Це буде моя вдячність РО «Посольство Боже» та Богові за порятунок її сім`ї, його сина.

Син їй казав, що він сам би взяв кредит однак, у нього не має можливості він безробітній, без доходів, а вона працює, має офіційні доходи та має будинок під іпотеку. Що не виконання вимог пасторів може загрожувати йому та їй відлученням від РО «Посольство Боже».

Син погрожував їй, що якщо вона не укладе кредитний договір то тоді він перестане з нею спілкуватися і піде з дому, бо йому буде соромно за позивача маловірність перед пасторами РО «Посольство Боже», які вилікували його від такої важкої недуги як наркозалежність, в той час коли офіційне медичне лікування не давало жодного ефекту, а вона після цього не може довіритися пасторам РО «Посольство Боже», повірити в те, що для неї не має жодної загрози втратити будинок та мати величезний борг перед банком.

Для її сина не виконання вимоги пасторів РО «Посольство Боже» щодо укладення нею кредитного та іпотечного договору було співмірним кінцю його нормального, повноцінного перебування в РО «Посольство Боже». Сина бажання про укладення нею кредитного та іпотечного договорів підкріплювалося його наміром стати також пастором в РО «Посольство Боже», а без доведення перед пасторами, в місті Червонограді РО «Посольство Боже»: ОСОБА_24 та ОСОБА_3 та перед пасторами РО «Посольство Боже»: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 своєї безмежної віри в їх вказівки, які як вони стверджували є Божими вказівками, без будь-яких запитань і роздумів, цього не можна було досягти її синові.

Син стверджував, що якщо вона не укладе кредитний та іпотечний договори то він буде звичайним прихожанином в РО «Посольство Боже», а він після свого одужання від наркозалежності, має велику віру в Бога і хоче її проповідувати іншим таким як він - до одужання від наркологічної залежності. Казав, що це його покликання, що він не бачить для себе іншого майбутнього, окрім, як пасторської діяльності.

Це її дуже налякало бо ОСОБА_4 її син. Вона боялася розчарувати свого сина. Боялася через це втратити сім`ю. Боялася, що якщо вона не укладе кредитного договору то син перестати відвідувати РО «Посольство Боже» яка благотворно впливає на нього. Боялася, що син втратить коло спілкування яке на нього позитивно впливає і не дає йому піддаватися згубним звичкам. Боялася, що син її покине та/або знов почне вживати наркотичні речовини. І знов почнеться жах у її житті - лікування сина, його неадекватна поведінка, його тривалі відлучення з дому, його пошуки.

Про зазначене вище знав ОСОБА_3 і тому постійно розмовляв з нею на тему укладення кредитного та іпотечного договорів, зазначав, що це Богоугодна справа, що отримані в кредит кошти будуть використані для благої справи. Що це є доказом її віри та вдячності Богові за вилікування сина.

Крім того, про тиск на неї з боку її сина та ОСОБА_3 знав також ОСОБА_2 , який також постійно наполягав на укладенні кредитного та іпотечного договорів в розмовах зі мною. Який також казав, що укладення кредитного та іпотечного договорів це Богоугодна справа, що отримані в кредит кошти будуть використані для благої справи. І це є доказом її віри та вдячності Богові за вилікування сина.

ОСОБА_2 запевняв її, що вона повинна виступити формальним позичальником по кредитному договору, що все, що стосується договору, зокрема, його виконання він бере на себе, їй не має за що хвилюватися.

Боячись втрати сім`ю, боячись за свого сина, щоб він не повернувся до наркоманії, боячись залишитися самотньою на старості років, під впливом психічного тиску на неї з боку її сина, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вона погодилась на пропозицію ОСОБА_2 укласти кредитний та іпотечний договір.

02.04.2008 р. між нею та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було укладено кредитний договор № CGZ0GA (надалі - кредитний договір).

В забезпечення виконання кредитного договору № CGZ0GA від 02.04.2008 року між нею та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було укладено договір іпотеки № CGZ0GA від 02.04.2008 року (надалі - іпотечний договір).

Згідно п. 33.3. іпотечного договору предметом іпотеки є будинок АДРЕСА_1 .

Отримавши кредит позивач одразу ці кошти передала ОСОБА_2 , який перед укладенням кредитного та іпотечного договорів пообіцяв мені, що буде сплачувати за неї кредит до повної виплати.

Однак, ОСОБА_2 не дотримав свого слова, не надав кошти на погашення кредиту, через це утворився борг по кредитному договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер позивача чоловік. Після цього вона залишилася з сином.

В 2011 році позивачці стало відомо, що відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу про шахрайство по відношенню до прихожан PO «Посольство Боже».

Позивач повідомила про це свого сина. Він категорично заперечив будь-які злочинні дії з боку ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 відносно прихожан PO «Посольство Боже». Сказав, що це наклеп, неправда. Що такого не може бути, бо вони зробили багато добра для людей. Що ця кримінальна справа закінчиться так само несподівано як і почалась.

Будь-які мої розмови на тему, що ми можемо втратити будинок в селі Мурованому, він відхиляв, просив його не дратувати цими розмовами. Бо це лише провокує безпідставні сварки. Через, що йому важко жити зі мною. Казав, що такого не може бути, оскільки дуже багато людей ходять до РО «Посольство Боже», скільком особам вони пастори допомогли без будь-якої користі.

В межах дослідчої перевірки кримінального провадження № 0000011 на підставі скерування відділу розслідування злочинів СУ ГУ МВС України у Львівській області проводилося психологічне дослідження щодо неї на предмет психологічного стану в момент укладення мною кредитного та іпотечного договорів під час відвідування РО «Посольство Боже».

Експертами було проведено психологічне дослідження щодо мого психологічного стану протягом періоду 2004-2008 років, по наступних питаннях:

1) Чи могло систематичне відвідування зібрань, богослужінь та проповідей релігійної організації «Посольство Боже» потерпілою ОСОБА_1 , в тому числі прослуховування ними проповідей пасторів та лідерів цієї організації ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та інших, здійснити сугестивний (маніпулятивний, пов`язаний із навіюванням) вплив на її психіку ?

Яким чином могло вплинути систематичне відвідування зібрань релігійної організації «Посольство Боже» прихожанкою ОСОБА_1 на можливість усвідомлення нею повною мірою суті, значення та наслідків власних вчинків при проведенні фінансових операцій, при укладені угод, на здатність прогнозувати їх результати і наслідки, а також на здатність регулювати при цьому свою поведінку, зокрема при укладені кредитних договорів з банками ?

2) Чи могла потерпіла ОСОБА_1 зважаючи на індивідуально-психологічні особливості особистості, втратити здатність повною мірою розуміти значення своїх дій, контролювати власні вчинки, розуміти їх суть та передбачати їх наслідки під час періоду систематичного відвідування зібрань, богослужінь та проповідей релігійної організації «Посольство Боже» ?

За результатами психологічного дослідження позивача було складено Висновок психологічної експертизи, проведеної комісією спеціалістів від 25.02.2013 року про те, що: систематичне відвідування зібрань, богослужінь та проповідей релігійної організації «Посольство Боже» потерпілою ОСОБА_1 , в тому числі прослуховування нею проповідей пасторів та лідерів цієї організації ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та інших, могло здійснити (маніпулятивний, пов`язаний із навіюванням) вплив на її психіку.

Систематичне відвідування зібрань релігійної організації «Посольство Боже» прихожанкою ОСОБА_1 могло вплинути на можливість усвідомлення нею повною мірою суті, значення та наслідків власних вчинків. На це вказує психологічна вразливість особистісного профілю та жорсткість фіксацій виявлених поведінкових установки, що в сукупності створило «сприятливе» психологічне тло для підданості цілеспрямованим та систематичним впливам з боку паспортів та лідерів РО «Посольство Боже». Такі риси могли бути використані для маніпулятивного впливу щодо проведення фінансових операцій, при укладені угод, на здатність прогнозувати їх результати і наслідки, а також здатність регулювати при цьому свою поведінку, зокрема при укладені кредитних договорів з банками.

Потерпіла ОСОБА_1 , зважаючи на виявлені в процесі дослідження індивідуально- психологічні особливості особистості, схильна до втрати здатності повною мірою розуміти значення своїх дій, контролювати власні вчинки, розуміти їх суть та передбачати їх наслідки під час періоду систематичного відвідування зібрань, богослужінь та проповідей релігійної організації «Посольство Боже».

Отже, на момент укладення оспорюваних кредитного та іпотечного договорів я ще й була в стані не усвідомлення до кінця своїх дій та не можливості керувати ними, з огляду на вплив пасторів (лідерів) РО «Посольство Боже» на мою свідомість протягом періоду з 2004 по 2008 рік.

В вересні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до неї із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отримавши з Сокальського районного суду Львівської області позов ПАТ КБ «Приватбанк» вона звернулася до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із проханням пояснити ситуацію. Чому до мене звертається банк коли вони запевнили мене, що повернення кредиту це не її справа, не її клопіт, а справа ОСОБА_2 , що все буде добре, що повернення кредиту відбудеться без будь-яких проблем для неї.

У відповідь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повідомили їй, що все буде добре, що на все воля Божа , що вони вимоги банку задовольнять самі, а мені навіть не потрібно ходити в судові засідання, що це не має сенсу.

Враховуючи безмежну віру в пасторів РО «Посольство Боже» з огляду на слова ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , враховуючи погрози її сина про те, що якщо вона буде ходити по судових засіданнях то тоді він її покине, покине наш дім і залишить її жити саму, враховуючи докори її сина щодо її безвірності у дії пасторів РО «Посольство Боже» як волю Божу, як в осіб які врятували його від наркологічної залежності, я не ходила в судові засідання по справі № 454/2623/13-ц.

В грудні 2013 року я отримала заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18.12.2013 року у справі № 454/2623/13-ц, яким було встановлено наступне: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СGZ0GА від 02.04.2008 року в розмірі 13488,71

доларів США що за курсом НБУ становить 107774,78 грн. звернути стягнення на будинок загальною площею 84,60 житловою площею 57,70 який розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі - продажу будь яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових правна нерухоме майно, - проведенням дій щодо корегування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування і перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно правовими актами держави дій необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити ОСОБА_1 та інших осіб які зареєстровані у житловому будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби.

Відтак, даним заочним рішенням я позбавлялася свого житла.

ЇЇ син на дане рішення суду відреагував так: про цей будинок слід забути бо це воля Божа . Син заборонив їй звертатися до пасторів РО «Посольство Боже» з приводу боргу перед банком. Повідомив їй, що пастори РО «Посольство Боже» зробили все, що могли, а їхніми вчинками керує Бог . Сказав, що мої вчинки є маловірними та такими, що підривають його авторитет в РО «Посольство Боже».

Щоб не дратувати сина, не сердити його, вона вирішила не звертатися до пасторів РО «Посольство Боже», а звернутися до юриста за консультацією. Юрист її повідомив, що якщо вона не оскаржить рішення суду , то тоді воно набере законної сили і її будинок продадуть, а її виселять.

З огляду на це вона подала до суду заяву про перегляд заочного рішення, яке було скасоване судом.

Під час розгляду справи № 454/2623/ 13-ц в листопаді 2014 р. юрист їй порадив, що для уникнення продажу її будинку їй потрібно подавати зустрічну позовну заяву про недійсність кредитного та іпотечного договору.

В листопаді 2014 р. вона повідомила синові про те, що хочу подавати зустрічний позов до банку про визнання кредитного та іпотечного договору недійсним. Його це дуже розлютило. Він сказав, що вона вчиняє неправильно, не по християнське, що вона повинна прийняти це як волю Божу, що якщо вона подасть позовну заяву то це буде кінець у наших відносинах. У відповідь вона повідомила синові, що якщо цього не зробити то вони втратять будинок в селі Муроване і вона буде винна гроші банкові до кінця свого життя. Що у них не має виходу із цієї ситуації. На ці слова її син сказав, що вихід є в вірі в Бога і в пасторів РО «Посольство Боже», а якщо вона цього не розуміє, то тоді він піде з дому бо більше спільної мови між ними не може бути. Позивач сказала синові, що вони повинні думати, про те, щоб не бути винними комусь гроші до кінця життя.

Після цієї розмови її син пішов з дому і більше не повертався. З цього часу стн з нею не спілкується і вони не бачаться.

Враховуючи те, що син її залишив одну, пішов з дому, відпав психічний тиск на неї з його сторони. Втративши сина її вже нічого не стримувало звернутися до суду із позовом про недійсність укладеного мною кредитного та іпотечного договорів.

Тому в межах розгляду справи № 454/2623/13-ц вона подала зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк» про недійсність кредитного та іпотечного договору від 13.11.2014 року. Який не був розглянутий судом.

В процесі розгляду позову банку справу № 454/2623/13-ц було передано на розгляд Червоноградського суду Львівської області.

18.11.2015 року суд ухвалив рішення про задоволення уточнених позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № СGZ0GА від 02.04.2008 року в розмірі 20704 (двадцять тисяч сімсот чотири),70 доларів США, яка складається з наступного: 10887 (десять тисяч вісімсот вісімдесят сім),88 доларів США - заборгованість за кредитом; 3077 (три тисячі сімдесят сім),53 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом; 236 (двісті тридцять доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 5505 (п`ять тисяч п`ятсот п`ять),60 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; штрафи: 11 (одинадцять),86 доларів США фіксована частина; 985 (дев`ятсот вісімдесят п`ять),37 доларів США процентна складова, що за курсом 21,08 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.06.2015 року складає 436455 (чотириста тридцять шість тисяч чотириста п`ятдесят п`ять),14 грн.

Рішення набрало законної сили 02.12.2015 року. Вироком Сихівського районного суду м. Львова у справі № 461/15229/13-к ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні по відношенню до неї та інших прихожан РО «Посольство Боже» кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та призначено покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна, відповідно до вимог ст. 77 КК України. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановлено іспитовий строк 2 (два) роки, та згідно із ст. 76 КК України покладено на нього наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Даний вирок нею не був оскаржений.

Прокурор у кримінальні справі № 461/15229/13-к подав апеляційну скаргу на вирок.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25.09.2017 р. у кримінальні справі № 461/15229/13-к відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 11.08.2017 р. щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 .

Розгляд апеляційної скарги прокурора на вирок Сихівського районного суду м. Львова від щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 призначено на 11.00 год. 15.11.2017 р. у приміщенні апеляційного суду Львівської області.

Враховуючи вище наведене, підписанні нею 02.04.2008 року кредитний та іпотечний договори були укладені мною під впливом психічного тиску з боку її сина ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тобто, її волевиявлення не було вільним і не відповідало моїй внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

У п. 21 постанови № 9 Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року Верховний Суд України роз`яснив, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Відповідно до ч. З ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно п. 27 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред`являються відповідно до частини першої статті 114 ЦПК (1618-15 ) за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об`єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК ( 435-15 ). При цьому за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред`являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).

Згідно п. 33.3. іпотечного договору предметом іпотеки є будинок АДРЕСА_1 .

Отже, предмет іпотеки розташований в Сокальському районні Львівської області.

Відтак, керуючись ч. 1 ст. 114 ЦПК України моя позовна заява про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними підсудна Сокальському районному суду Львівської області.

Враховуючи вище наведене, керуючись ст. 16, 203, 215, 231 ЦК України, ст. 1, 3, 114, 118, 119, 120, 136 ЦПК України, просить суд :1) Визнати недійсним кредитний договір № СGZ0GА від 02 квітня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 ; 2) Визнати недійсним договір іпотеки № СGZ0GА від 02 квітня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_19 позовні вимоги підтримали , в обґрунтування зіслалися на обставини викладені в позові. На їх думку строк позовної давності вони не пропустили і тому вони не ставили вимогу про поновлення строку позовної давності для звернення з даним позовом .

Представник відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" Жарський І.Р. в судове засідання

прибув , проти позову заперечив та додатково пояснив :

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" отримано копію позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участю третьої особи Приватний нотаріус Сироїд Г.І. про визнання кредитного та іпотечного договорів іедійсними.

За результатами розгляду позовних вимог ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заперечує проти вдоволення позовних вимог в повному обсязі, та вважає заявлені вимоги такими, що не іідлягають задоволенню з огляду на наступне:

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦПК звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсними, позивач в силу ст. 10 ЦПК зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності такого правочину.

Згідно положень ст.215 ЦK України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦK України.

Частиною 3 ст.203 ЦПК України визначає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним, тобто він є оспорюваним. Він визнається недійсним судом за позовом потерпілої сторони, що має бути вчинений у межах позовної давності.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного СУДУ України від 06 листопада 2009 року роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (ст. 231 ІІК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися у незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Для визнання правочину недійсним як такого, що вчинено під впливом насильства або та погрози, необхідна наявність фізичного чи психологічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину. Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Отже. ОСОБА_1 не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, для визнання даних правочинів недійсним, оскільки позивач так і не

довела наступні обставини: факт застосування до неї фізичного чи

психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи: вчинення правочину проти справжньої волі ; наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчинення правочину, який оспорюється, що і має бути доведено позивачем.

Позивач свідомо нехтує ч. 2 ст. 223 ЦПК України відповідно до якої після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Наявність заборгованості, факт укладення скаржником кредитного договору № СGZ0GА від 02.04.2008 року, отримання ним кредитних коштів, а також розмір платежів та їх складові були встановлені Червоноградським міським судом Львівської області при розгляді справи № 454/2623/13-ц за позовною заявою ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за даним кредитним договором , та ухвалено рішення Червоноградським міським судом Львівської області від 18.11.2015- року, яким позовну заяву банку задоволено.

Крім того, рішенням Червоноградського міськрайоного суду Львівської області у справі № 459/1149/13-ц від 2 липня 2013 року , яким відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про розірвання спірного кредитного договору № СGZ0GА від 02.04.2008 року встановлено:

"Посилання позивачки на те, що у звязку із відвідуванням богослужінь та проповідей релігійної організації «Посольство Боже» вона перебувала під маніпулятивним впливом, повністю не усвідомлювала своїх дій і лише заради передачі коштів пастору церкви уклала кредитний договір, судом до уваги не приймаються, оскільки як вбачається з кредитного договору № СGZ0GА від 02.04.2008 року останній був укладений під споживчі цілі, тобто позивачка свідомо приховала мету укладення договору.

Дані твердження позивачки також спростовуються тим, що укладаючи договір позики з ОСОБА_2 , між сторонами встановлено, щомісячний платіж в розмірі 650 доларів США за користування позичальником коштами, тобто даний договір укладений з метою отримання більш високої вигоди.

Окрім цього, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №CGZ0GA станом на 04.04.2013 pоку, позивачка частково погасила заборгованість по кредиту. Останнє свідчить про те, що ОСОБА_1 фактично погодилась із умовами кредитного договору прийняла їх та частково виконувала.

Так, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 4 вересня 2013 року у даній справі , надано оцінку висновку психологічної експертизи 25.02.2013 р. на яку посилається позивач у позові, а саме:

вказаний висновок щодо ОСОБА_1 носить лише ймовірний характер: «могло вплинути на можливість усвідомлення нею повною мірою суті, значення та наслідків власних вчинків» (а.с.30)", позивач не надала суду доказів, що на час укладення кредитного договору вона була членом релігійної організації «Посольство Боже», висновком психологічної експертизи не визначено чіткий період перебування ОСОБА_1 під маніпулятивним впливом проповідей релігійної організації «Посольство Боже», а саме, на час укладення кредитного договору чи після укладення кредитного договору. "

Зазначені вище факти не підлягають доказуванню оскільки згідно ч. З ст. 61ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ні обставини.

Вищезазначене кореспондує з правовим висновком Верховного Суду України висловленого в постанові від 06.07.2016 року у справі № 6-1199цс16 відповідно до якого після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 360 -7 ЦПК України: Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Стосовно висновку психологічної експертизи 25.02.2013 р. на яку посилається позивач у позові, то просять суд врахувати, що частиною 1 ст. 66 ЦПК України визначено, що висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обгрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Згідно абз. 4 п.17 Постанови Пленуму ВСУ " Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" № 5 від 12.06.2009 року висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Підсумовуючи вище наведене можна стверджувати про те, що висновок експертизи проведеної в межах кримінальної справи не є належним доказом в підтвердження обставин на які посилається Позивач та не відповідає вимогам , що визначені ч.1ст. 66 ЦПК України, а з врахуванням застережень визначених ч.2ст.59 ЦПК України є й недопустимим доказом.

Враховуючи вищевикладене, укладений з ОСОБА_1 кредитний договір відповідає усім вимогам чинного законодавства, заснований на волевиявленні сторін та відповідає їх інутрішній волі. Підстав для визнання правочину недійсним, не вбачається.

У відповідності до ч. 1 ст. 231 ПК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Однак, вирішуючи питання про підставність позовних вимог суд враховує, що відповідно до положень ст.257 ЦK України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 256 ЦK України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

У відповідності до вимог ст. 267 ПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як встановлено рішеннями Червоноградського міського суду Львівської області при розгляді справи № 454/2623/13-ц та 459/1149/13-ц , і вказані обставини визнаються стороною позивача в позовній заяві, на момент укладення спірних договорів позивач була присутня, з умовами кредитного договору та іпотеки була ознайомлена, їх власноручно підписувала.

Відтак, оскільки позивач будучи ознайомленою з умовами оскаржуваних договорів, порядком їх виконання, та розуміючи факт їх укладення в момент підписання, відповідач стверджує, що перебіг позовної давності для вимог позивача про визнання цих договорів недійсними розпочався з моменту укладення нею цих договорів 2 квітня 2008 року, та на момент звернення до суду сплив.

Просимо суд врахувати, що з даних заперечень , які не спростовано позивачем, встановлено, що з моменту укладення кредитного договору та іпотеки, позичальнику за кредитним договором було достеменно відомо про зобовязання за цим кредитним договором, такі він певний час належним чином виконував погашаючи відсотки за рахунок частини кредитних коштів.

На переконання відповідача вказані обставини свідчать про те, що позивач на момент Укладення оспорюванних договорів , не була обмежена в праві у межах визначеного законом 3 річного строку захистити своє право, у разі його порушення, шляхом звернення з відповідним позовом до суду.

З врахуванням наведеного вище, та відповідно до норм права ст.256; 257; ч.4 ст,267_ЦКУкраїни, ст.72 ЦК України. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" просить застосувати

до спірних правовідносин позовну давність, яка сплила 2 квітня 2011 року та в

задоволені позову до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відмовити в повному обсязі.

Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи , позивач визнаний потерпілими у кримінальному провадженні про обвинувачення за ознаками злочинів, передбачених ст. 190 ,ч.4 та ст.202 ч.1,2 КК України, та захистив своє порушене право шляхом пред`явлення цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої злочином, в межах кримінального провадження справи № 461/15229/13-к Сихівського районного суду м.Львова, що підтверджується долученим позивачем вироком суду у цій справі від 11.08.2017 року.

За даним вироком стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 13 000 доларів США заборгованості за договором позики, що в еквіваленті до національної валюти станом на день ухвалення вироку становить 334 000 грн. 78 коп., 187 036 грн. 20 коп. - процентів за користування коштами за договором позики та відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн., а всього 526 036 (п`ятсот двадцять шість тисяч тридцять шість) грн. 98 коп.

Відповідно до наведених вище норм законодавства України , та з врахуванням того, що ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" жодних прав та охоронюваних законом інтересів Позивача не порушував, просить суд відмовити в повному обсязі в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участю третьої особи Приватний нотаріус Сироїд Г.І. про визнання кредитного договору № CGZ0GA від 02.04.2008 року та іпотечного договору № CGZOGA від 02.04.2008 року недійсними укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що в позовних вимогах ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Сироїд Галина Іванівна про визнання кредитного договору № CGZ0GA від 02.04.2008 року та іпотечного договору № CGZ0GA від 02.04.2008 року недійсними слід відмовити з наступних підстав :

відповідно до положень ст.257 ЦK України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 256 ЦK України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

У відповідності до вимог ст. 267 ПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_20 показав , що він теж був членом РО «Посольство Боже» в місті Червонограді і він теж під психологічним тиском уклав кредитний договір з банком та кошти віддав пасторам даної організації. Він не був присутній при укладенні позивачкою кредитного та іпотечного договорів № CGZ0GA від 02.04.2008 року .

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_21 показала , що є дружиною свідка ОСОБА_20 і надала аналогічні покази.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_22 показав , що є знайомою з позивачкою та знає її сім`ю. Позивач розповідала їй, що взяла кредит , бо на неї чинив тиск син через участь в релігійній організації.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_23 показав , що вонає співробітницею позивачки і знає про її проблеми з сином наркоманом. Її сина вилікували в «Посольстві Божому» і вона їм повірила та взяла кредит на Божу справу. А вона особисто не вірить «Посольству Божому».

Відповідно до кредитного договору № CGZ0GA від 02.04.2008 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 взяла кредит в ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 16825 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення 03.04.2018 року.

Відповідно до іпотечного договору № CGZ0GA від 02.04.2008 року вбачається , що позивач ОСОБА_1 в забезпечення даного кредиту в ПАТ КБ «Приватбанк» надала в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 .

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони ( позивача ОСОБА_1 ) права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як встановлено судом рішеннями Червоноградського міського суду Львівської області при розгляді справи № 454/2623/13-ц та 459/1149/13-ц , і вказані обставини визнаються стороною позивача в позовній заяві, на момент укладення спірних договорів позивач була присутня, з умовами кредитного договору та іпотеки була ознайомлена, їх власноручно підписувала.

Крім того судом встановлено , що оскільки позивач будучи ознайомленою з умовами оскаржуваних договорів, порядком їх виконання, та розуміючи факт їх укладення в момент підписання, а тому суд погоджується з позицією відповідача , що перебіг позовної давності для вимог позивача про визнання цих договорів недійсними розпочався з моменту укладення нею цих договорів 2 квітня 2008 року, та на момент звернення до суду 27.10.2017 року сплив.

Також суд врахує, що з даних заперечень , які не спростовано позивачем, встановлено, що з моменту укладення кредитного договору та іпотеки, позичальнику за кредитним договором було достаменно відомо про зобовязання за цим кредитним договором, такі він певний час належним чином виконував погашаючи відсотки за рахунок частини кредитних коштів.

На переконання суду вказані обставини свідчать про те, що позивач на момент укладення оспорюванних договорів , не була обмежена в праві у межах визначеного законом 3 річного строку захистити своє право, у разі його порушення, шляхом звернення з відповідним позовом до суду. З врахуванням наведеного вище, та відповідно до норм права ст..ст.256, 257, ч.4 ст,267 ЦКУкраїни, ст.72 ЦК України суд застосовує згідно письмової заяви ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до спірних правовідносин позовну давність, яка сплила 2 квітня 2011 року та в задоволені даного позову до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відмовляє в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

в позовних вимогах ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Сироїд Галина Іванівна про визнання кредитного договору № CGZ0GA від 02.04.2008 року та іпотечного договору № CGZ0GA від 02.04.2008 року недійсними - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом тридяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук