Провадження № 2/161/3254/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Кирилюк В.Ф.

секретаря Самолюк І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свій позов обґрунтовує тим, що 21.04.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 16001,10 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, сплаті відсотків за користування кредитними коштами та іншими витратами, просить стягнути з відповідача в користь АТ КБ «ПриватБанк» 13196,81 грн. заборгованості за кредитним договором станом на 17.06.2018 року та судові витрати по справі.

До початку розгляду справи представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги визнає частково, не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентів, в решті вимог просив суд в задоволенні позову відмовити.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволеннячастково з наступних підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено, що 21.04.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 16001,10 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору, підписавши заяву разом з умовами надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою.

Крім того, при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п.1.1.3.2.11 Умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобовязань перед банком.

В порушення вищезазначених правових норм та умов кредитного договору позичальник своєчасно не повертає кредит, не сплачує нараховані відсотки за користування кредитними коштами та інші витрати за кредитним договором, тобто порушує свої зобовязання перед банком, у звязку з чим, станом на 17.06.2018 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 13196,81 грн., з яких: 8693,53 грн. заборгованість за кредитом, 1142,30 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2086,44 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф - 1274,54 грн. відповідно до п.2.2 генеральної угоди, що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості.

Однак, позовні вимоги в частині стягнення штрафу не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦПК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача 8693,53 грн. заборгованість за кредитом, 1142,30 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2086,44 грн. заборгованість за пенею та комісією, а всього 11922,27 грн.

Що стосується штрафу в сумі 1274,54 грн., заборгованість за яким зазначена, то у цій частині позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Статтею 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, зокрема, строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Таким чином, беручи до уваги обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, які були досліджені судом, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором від 21.04.2014 року станом на 17.06.2018 року в розмірі 11922,27 грн.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути також 1762 грн. сплаченого судового збору.

На підставі ст.ст.526, 549, 551, 634, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 83, 247,258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () 11922,27 грн. (одинадцять тисяч девятсот двадцять дві грн.. 27 коп.) заборгованості за кредитним договором від 21.04.2016 року станом на 17.06.2018 року, яка складається з: 8693,53 грн. заборгованість за кредитом, 1142,30 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2086,44 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.) судового збору.

В решті вимог відмовити

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Повне рішення складено 11.10.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк