Єдиний унікальний номер № 225/2077/18
Провадження № 2/225/673/2018
Головуючий у справі: Челюбєєв Є.В.
Дзержинський міський суд Донецької області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
30 серпня 2018 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,
секретаря Бондарчук Т.І.,
представника третьої особи Портної І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду у м. Торецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації у м. Торецьк про позбавлення батьківських прав,
В травні 2018 року позивачем подано позов про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_4 є матір'ю трьох малолітніх доньок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. В зв'язку з тим, що мати дітей немає бажання займатися вихованням доньок, не цікавиться їх життям, веде асоціальний спосіб життя, ніде не працює, матеріально дітей не забезпечує, вона забрала малолітніх дітей до себе, де вони знаходяться по теперішній час. Вона приходиться дітям рідною тіткою по лінії батька. Проте, відомості про батька в свідоцтві про народження дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, записані згідно частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, а саме зі слів матері.
Відтак, вона є особою, в сім'ї якої проживають малолітні діти. Вона намагалася змінити ставлення відповідача до свого життя, дітей, але все виявилось марним.
Відповідач ОСОБА_4 належних висновків не зробила, навпаки продовжує злісно ухилятися від виконання батьківських обов'язків відносно дітей, за місцем свого проживання остання не створила належних житлово-побутових умов для повноцінного розвитку та виховання дітей, з дітьми не спілкується, не займається їх вихованням, не цікавиться їх здоров'ям, не приділяє уваги дітям, не проводить з дітьми вільний час, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток. Не працює та веде асоціальний спосіб життя, отримує грошову допомогу як одинока матір, яку витрачає не за призначенням, не надаючи матеріальної допомоги дітям. Більш того, відповідач ОСОБА_4 письмово дала свою згоду на виховання нею її малолітніх доньок, приймати участь в їх житті, захищати їх права та законні інтереси, тим самим свідомо переклала свій материнський обов'язок по вихованню дітей на іншу особу, тим самим віддалилась від своєї сім'ї.
Тому, вважає доцільним позбавити відповідача по справі батьківських прав стосовно малолітніх.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні, проти розгляду справи на підставі ст. 280-282 ЦПК України не заперечує.
Належно повідомлена відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у її відсутності суду не подавала, тому суд розглядав справу на підставі ст. 280 ЦПК України заочно.
Представник третьої особи - служби у справах дітей військово - цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні, вважає доцільним позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно доньок.
Свідок ОСОБА_8 суду повідомив, що він проживає з позивачем по справі однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Суду підтвердив, що на вихованні ОСОБА_2 знаходяться малолітні діти ОСОБА_4, тобто відповідача по справі. Батьком цих дітей є рідний брат ОСОБА_2, але в свідоцтві про народження дівчат він не записаний їх батьком. Суду зазначив, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх материнських обов'язків, вона повністю передала своїх доньок ОСОБА_2, яка займається їх вихованням, матеріально забезпечує, створює всі умови для їх належного розвитку та виховання.
Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв'язку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач по справі ОСОБА_4 є матір'ю трьох малолітніх доньок: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11-13).
На теперішній час малолітні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, знаходяться на вихованні у ОСОБА_2, яка займається їх вихованням, створює всі необхідні умови для їх розвитку.
Також, судом з'ясовано, що відповідач по справі ніде не працює, веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, отримує грошову допомогу як одинока матір, яку витрачає не за призначенням, не надаючи матеріальної допомоги дітям (а.с.10), за місцем проживання характеризуються тільки з негативної сторони. Відповідач по справі проживає окремо від малолітніх дітей, не займається їх вихованням, не цікавиться їх здоров'ям та життям, не створює їм умов для духовного і фізичного розвитку, участі в їх вихованні не приймає, матеріально не забезпечує, тобто всіляко ухиляється від виконання своїх материнських обов'язків, тощо (а.с. 15-19).
Нотаріально посвідченою заявою від 10.02.2017 відповідач ОСОБА_4 дала згоду на перебування своїх дітей на піклуванні позивача ОСОБА_2 (а.с. 14), тим самим свідомо відсторонилася від виконання своїх материнських обов'язків по вихованню доньок.
Наряду з цим, військово-цивільна адміністрація м.Торецьк Донецької області у своєму висновку визнала доцільним позбавити відповідача по справі ОСОБА_4 батьківських прав стосовно малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 3-4).
З огляду на це, суд зазначає.
Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.
Згідно ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
В ч.1 ст.164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись водному з них.
Відповідно до п. 2 ст.164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини.
Так у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалася на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, а також ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно статті 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Таким чином, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі. Зазначені фактори в їх сукупності, суд може розцінювати як ухилення від обов'язків по вихованню дітей, так як вона розуміє свою поведінку та не зважаючи на це, продовжує свідомо нехтувати своїми обов'язками.
За таких обставин, суд вважає, що відповідача по справі ОСОБА_4 необхідно позбавити батьківських прав. Позбавлення її батьківських прав по відношенню до дітей є необхідною мірою в інтересах здоров'я та виховання дітей, оскільки відповідач своєю поведінкою шкідливо впливає на дітей, їх фізичний та моральний розвиток.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 280, 288, 289 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.
Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав стосовно малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 суму судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги в 30 денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Є.В. Челюбєєв