Справа № 302/203/18
№ 2/302/115/18
Номер рядка звіту 38
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

26.07.2018 р. смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді КривкаВ. П

з участю: секретар с/з ОСОБА_1,

позивач ОСОБА_2,

його представники - адвокат ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідача - представник ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні райсуду в смт.Міжгір'ї справу за позовом ОСОБА_2 до Синевирської сільської ради, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_6, експерт ОСОБА_7 про визнання права власності на житловий будинок в с.Синевир, № 92, Міжгірського району Закарпатської області по спадкуванню,-

В С Т А Н О В И В:

26.02.2018 р. позивач подав у суд цей позов, мотивуючи вимоги таким.

15.04.2017 р. в с.Синевир Міжгірського району померла мати позивабча ОСОБА_6 ОСОБА_8, батько позивачач ОСОБА_9 помер 28.10.1992 р. Після смерті батьків позивач успадкував житловий будинок під № 92 в с.Синевир Міжгірського району, який був батьками споруджений за життя в 1960-70 роках. Брати позивача не прийняли спадщинну за померлими батьками, а саме відмовилися від спадщини. Позивач у звязку з відсутністю державної реєстрації житлового будинку, відповідно до норм, які існували на час його будівництва, оформити спадкові права в нотаріальному порядку не може, про що нотаріус письмово повідомила позивача. Позивач, на підставі ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1232, 1268 ЦК України, просить визнати за ним, як за спадкоємцем по заповіту, право влпасності на спадковий ж/будинок в с.Синевир,92, Міжгірського району, який належав його померлим батькам за життя.

Представники позивача - адвокат ОСОБА_3, ОСОБА_4 заявлений позов підтримали, просять такий задовольнити та додатково пояснили таке. У подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_9 народилося четверо дітей - синів: позивач ОСОБА_2, ОСОБА_6 (третя особа) , ОСОБА_10, який відмовився від прийняття спадщини за померлою матір'ю, про що 23.02.2018 року подав нотаріусу письмову заяву, та ОСОБА_2, який також не має претензій до спадкового майна померлих батьків, що вказав у своїй письмовій заяві від 12.02.2018 р. ОСОБА_3 позивача за життя склала два заповіти 23.08.2007 року та 04.10.2016 р. Останнім заповітом ОСОБА_9 скасувала дію першого заповіту та заповіла все своє майно позивачу. Батько позивача ОСОБА_9 за життя заповітного розпорядження не залишив. Після його смерті спадщину прийняла його дружина, оскільки вона єдина проживала на час смерті з ним. Позивач прийняв спадщину нерухомого майна за заповітом померлої матері шляхом подання 11.09.2017 року заяви про прийняття спадщини до Міжгірської держнотконтори. Однак, нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за майном померлої ОСОБА_9 на ж/будинок під № 92 в с. Синевир Міжгірського району. За цих підстав, вважають, що позивач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем нерухомого майна за заповітом померлої матері ОСОБА_9.

Представник відповідача ОСОБА_5 заявлений позов визнала і підтвердила, що обставини наведені в позові позивачем та пояснення надані в судовому засіданні представниками позивача відповідають дійсності. Додатково повідомила, що померла ОСОБА_9 за життя , а саме 04 жовтня 2016 року особисто прийшла одна до сільської ради та попросила її скласти і засвідчити заповіт, яким розпорядилася передати усе належне їй на час смерті майно у повному обсязі, без будь-яких винятків ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1. Про заповіт, що був складений раніше ОСОБА_9 в 2007 році спадкодавка їй нічого не повідомляла. На ствердження своїх пояснень подала суду для огляду Реєстр для реєстрації нотаріальних дій, в якому заповіт ОСОБА_9 зареєстровано за № 108 та в якому ОСОБА_9 підтвердила реєстрацію заповіту від 04.10.2016 р. своїм особистим підписом. ОСОБА_5 визнає, що допустила халатність у роботі під час складання заповіту, оскільки інформацію про заповіт ОСОБА_9 до Спадкового реєстру надіслала тільки через рік з дня його складання, але це не є підставою для визнання заповіту нікчемним.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_6 позов заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 з таких підстав. Він вважає, що заповіт складений 04.10.2016 року його матір'ю за життя є недійсним, оскільки такий зареєстровано у Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) несвоєчасно, окрім цього за життя його мати бажала передати йому у спадщину половину земельну ділянку в ур."Межи гурбами" площею 0,12 га , це вбачається із заповіту складеного нею 23.08.2007 р.. Має сумнів у тому, що заповіт складений особисто його матір'ю у жовтні 2016 року, оскільки реєстрація такого у Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) проведена після смерті його матері.

Третя особа, без самостійних вимог - експерт ОСОБА_7 на розгляд справи не з'явився, пояснень суду не подав, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, про що є розписка у справі.

Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позов ОСОБА_2 задовольнити, виходячи з такого.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідач позовні вимоги визнав, обставини зазначені у позові та докази не заперечив.

Пояснення і вимоги позивача підтверджені належними доказами, які відповідачем та третьою особою ОСОБА_6 у встановленому законом порядку не заперечені та не спростовані:

- свідоцтвом про смерть ОСОБА_12, яка померла 19.04.2017 року у віці 87 років, серії І-ФМ № 223078;

- свідоцтвом про смерть ОСОБА_9, який помер 29.10.1992 року у віці 73 років, серії І-ФМ № 241170;

- свідоцтвом про народження ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, серії І-ФМ № 341596, якого вбачається, що ОСОБА_2 Вас.І. та ОСОБА_2 ОСОБА_13 є батьками ОСОБА_2;

- довідкою Синевирської с/ради № 1741 від 19.04.2017 року, згідно якої позивач ОСОБА_2, займався організацією поховання своєї матері ОСОБА_9 та взяв на себе всі витрати пов'язані з похованням, на час смерті ОСОБА_9 її син ОСОБА_2 проживав разом з нею та вели спільне домогосподарство за № 92 в с.Синевир;

- довідкою Синевирської с/ради № 1351 від 22.03.2018 р., з якої вбачається, що на час смерті батька позивача ОСОБА_9, який помер 09.10.1992 року та був постійним мешканцем села Синевир № 92 (колишній № 36) , разом з ним проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- довідкою Синевирської с/ради за вих. № 21 від 22.03.2018 р., згідно якої земельна ділянка загальною площею 0,09 га розташована за адресою: с.Синевир, 92, виділена для обслуговування житлового будинку використовувалася гр.ОСОБА_9 за призначенням на праві користування від 1960 р.;

- Державним актом на право приватної власності на землю ІV-ЗК № 010604 на імя ОСОБА_9 ОСОБА_8, згідно якого останній на підставі рішення Синевирської с/р від 13.03.1997 р. передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,2420 га, яка розташована на території с.Синевир та виділена для обслуговування ж/будинку і ведення особистого підсобного господарства;

- заповітом від 23.08.2007 р., який зареєстровано в Синевирській с/раді за № 60, з якого вбачається, що за життя померла ОСОБА_9 залишила таке заповітне розпорядження: синам ОСОБА_9 Мих.В. та ОСОБА_14ОСОБА_10. заповіла у власність ж/будинок та 0,07 га земельної ділянки порівну; земельну ділянку в ур."Круг" розміром 0,05 га сину ОСОБА_14 Мих.В.; земельну ділянку ур."Межи гурбами" 0,12 га синам ОСОБА_10 та ОСОБА_6 порівну; майно, яке знаходиться в хаті поділила порівну між усіма чотирьма синами;

- заповітом від 04.10.2016 року, який зареєстровано в Синевирській с/раді за № 108 та з якого вбачається, що ОСОБА_9, 11.05.1929 року, за життя розпорядилася передати після її смерті усе належне їй майно та майнові права, що будуть належати їй на день смерті, і взагалі все те, що буде за законом належати їй на території України на день її смерті та що згідно законодавства України може бути успадкованим, у повному обсязі, без будь яких винятків, - ОСОБА_11 ОСОБА_10., ІНФОРМАЦІЯ_1. Даний заповіт не змінений та не скасований підписаний спадкодавкою власноручно та зареєстрований в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Синевирської с/ради, про що в Реєстрі підтверджено особистим підписом особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії ОСОБА_9;

- постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.02.2018 р. за вих. № 20/02-31, яка винесена завідуючої Міжгірською державною нотаріальною конторою ОСОБА_15, із змісту якої вбачається, що позивачу ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за майном померлої ОСОБА_9 на ж/будинок, який знаходиться за адресою: с.Синевир, 92, Міжгірського району, Закарпатської області, оскільки на дане спадкове майно відсутні правоустановчі документи;

- копією спадкової справи № 30-2017 заведеної 18.05.2017 р. за майном померлої 15.04.2017 р. ОСОБА_9, яка надана суду державним нотаіусом ОСОБА_15;

- заявою ОСОБА_9ОСОБА_10., ІНФОРМАЦІЯ_3, про відмову від спадщини, яка залишилася після смерті його матері ОСОБА_16 олець В.І., заява написана ОСОБА_10 23.02.2018 р. та посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_17;

- заявою ОСОБА_14. Вас., мешк. м.Радужний Хантимансийського округу Тюменської області РФ про відмову від спадщини, яка залишилася після смерті його матері ОСОБА_9, заява датована 12.02.2018 р. та підписана ОСОБА_2.

З технічного паспорта на індивідуальний ж/будинок № 92 в с.Синевир, виготовленого ф/о ПП ОСОБА_7, вбачається, що вартість будівель і споруд цього дворогосподарства станом на 06.02.2018 року становить 89572 грн. Будинок уявляє собою одноповерхову будівлю, яка має одну житлову кімнату площею 13,3 кв.м.; кухню 15,1 кв.м; коридор 8,5 кв.м., кладовку - 7,2 кв.м., всього загальною площею по будинку 44,1 кв.м.. З технічного опису будинку вбачається, що технічний стан будинку задовільний, будинок збудований в 196-1962 роках. Біля будинку споруджено господарську будівлю для худоби і птиці, вбиральню. З Висновку начальника відділу містобудування та архітектури ОСОБА_18 вбачається, що ж/будинок під № 92 в с.Синевир розташований в межах населеного пункту с.Синевир,92, на території Синевирської с/ради та затвердженого генплану с.Синевир, будівля не входить в зони обмежень та обтяжень містобудівного характеру, загальний технічний стан будинку задовільний, будинок потребує поточного ремонту і є придатним для проживання. В плані забудови земельної ділянки грубих порушень діючих будівельних норм і правил не виявлено.

Із змісту постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_15 вбачається, що померла ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, на день своєї смерті проживала в с.Синевир, 92, Міжгірського району, на момент смерті разом з нею постійно ніхто не проживав та не був зареєстрований. На випадок своєї смерті ОСОБА_9 склала заповіт, який посвідчено секретарем Синевирської с/р ОСОБА_5 23.08.2007 р. за реєстровим № 60, однак даний заповіт був скасований слідуючим заповітом, який посвідчено секретарем Синевирської с/ради ОСОБА_5, 04.10.2016 р. за реєстровим № 108, в якому все своє майно заповіла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Останній прийняв спадщину шляхом подання 11 вересня 2017 року заяви про прийняття спадщини до Міжгірської держнотконтори. Також заяву про прийняття спадщини 18.05.2017 року подав ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, який є сином померлої. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався. У спадковій справі відсутні правоустановчі документи на ж/будинок, дані документи відсутні також і у спадкоємця, за цих підстав Свідоцтво про право на спадщину на це майно видати неможливо.

З вищевстановлених правовідносин та документів видно, що будинок і господарські споруди в с.Синевир під реєстраційним номером 92, Міжгірського району, належали батькам позивача ОСОБА_6 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Іл в рівних частках, як спільне майно подружжя, споруджене за час шлюбу. До цих правовідносин суд застосовує закон Про власність , ст. 60 СК України, ст.ст. 22, 28, 29 КзпШС України, які діяли на час їх виникнення. ОСОБА_9 ОСОБА_13 помер 28.10.1992 року. За життя ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, мешк. с.Синевир, 92 (кол. № 36) заповітного розпорядження не залишив, що встановлено в судовому засіданні та визнано представником відповідача та третьою особою ОСОБА_6 Після смерті батька позивача єдиною спадкоємкою першої черги по закону, яка прийняла спадщину за майном померлого є ОСОБА_10. Іл.. мати позивача (спадкодавка) відповідно до вимог ст.525, 526, 529, 535, 549 ЦК Української РСР (1963 р.). ОСОБА_10 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, померла 19.04.2017 року. За життя ОСОБА_9 склала два заповіти в 2007 році та 2016 році.

Відповідно до вимог ч.2, ч.3 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт , який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Заповіт ОСОБА_9 ОСОБА_8 від 04.10.2016 року , відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України, тобто є чинним та не скасованим. Заповіт ОСОБА_9 складений 23.08.2007 р. вважається скасованим заповітом складеним спадкодавцем ОСОБА_9 04.10.2016 р., відповідно до вимог ч.2, ч.3 ст. 1254 ЦК України. У листі від 23.07.2018 р. за вих. № 106/01-16 державний нотаріус Міжгірської держнотконтори ОСОБА_15, на вимогу суду інформує, що згідно ст. 1257 ЦК України, суд за позовом заінтересованої особи визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Однак, несвоєчасна реєстрація не передбачає визнання заповіту недійсним чи нікчемним.

Позивач, як спадкоємець за заповітом від 04.10.2016 року ОСОБА_9 ОСОБА_8, прийняв спадщину по заповіту, відповідно до вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України. Спадкоємців на обовязкову частку в спадковому майні померлої ОСОБА_9 немає, оскільки ОСОБА_9 Іл.В., ІНФОРМАЦІЯ_7, не є непрацездатною особою (інвалідом І-ї або ІІ-ї групи). Отже, позивач ОСОБА_2 не може одержати Свідоцтво про право на спадщину житловий будинок під № 92 в с.Синевир Міжгірського району, тільки у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавця ОСОБА_2 ОСОБА_8 Встановлене дає підстави застосувати ст.ст.16, 392, 1216-1223, 1233, 1261, 1268-1270 ЦК України, для захисту спадкового права позивача.

За вищенаведених обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_2 підлягає до задовольнення в повному обсязі, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує права та інтереси інших осіб.

Заперечення третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 Іл.В. суд відхиляє та до уваги не бере, оскільки таке є надуманим та не підтверджено жодним належним доказом. Всі доводи ОСОБА_6 спростовані в судовому засіданні поясненнями представниками позивача та відповідача та поданими у справу доказами. Окрім цього, ОСОБА_6 під час розгляду справи не скористався своїм правом встановленим ч.3, ч.4 ст. 52 ЦПК України та не заявив самостійних вимог щодо предмета спору, а також на час винесення судом процесуального рішення, відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України, не звернувся до суду із позовом про визнання заповіту ОСОБА_6 ОСОБА_8 від 04.10.2016 року недійсним чи нікчемним. Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За вищенаведеного заперечення ОСОБА_6 слід відхилити.

Судових витрат до стягнення чи повернення позивачем не заявлено.

Керуючись ст.ст. 200, 206, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Визнання позову відповідачем прийняти.

Позов задовольнити повністю.

Визнати право власності на житловий будинок № 92 в с.Синевир Міжгірського району Закарпатської області загальною площею 44,1 кв.м з господарськими будівлями за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 , мешк. с.Синевир, № б.87, Міжгірського району Закарпатської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в апеляційний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Міжгірський районний суд Закарпатської області, відповідно до положень п. 15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 273 ЦПК України.

Повне рішення складено 03.08.2018 р.

Суддя: ОСОБА_19