Справа № 444/2564/18
Провадження № 2/444/1163/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

30 листопада 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківський районний відділ ДМС України у Львівській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківський районний відділ ДМС України у Львівській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 02.02.2017 року їй належить житловий будинок № 39 по вулиці Гагаріна в селі Нове Село, Жовківського району Львівської області. У вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який, як вбачається з акту, виданого комісією депутатів Надичівської сільської ради від 13.08.2018 року, не проживає у вказаному будинку більше 20 років, не сплачує комунальні послуги та не веде догляду за будинком.

Стверджує, що фактичне місце проживання ОСОБА_2 їй невідоме вже багато років.

Так як реєстрація проживання ОСОБА_2 у належному їй на праві власності будинку обмежує її права користування та розпорядження своїм майном, а тому вона як власник звертається в суд за захистом свого права та просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 39 по вулиці Гагаріна в селі Нове Село, Жовківського району Львівської області.

Позивач в судове засідання не зявилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить такі задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Судовий збір з відповідача просить не стягувати.

Відповідач ОСОБА_2 ні в підготовче, ні в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце проведення таких був повідомлений належним чином, зокрема, враховуючи норми ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а також те, що місце фактичного проживання, перебування, роботи відповідача суду невідоме, він викликався до суду в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщено більше ніж за 10 днів до дати судового засідання.

Крім того відповідач додатково повідомлявся про розгляд справи за зареєстрованою адресою його місця проживання, однак на адресу суду повернувся конверт із відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обовязки щодо пересилання поштового відправлення».

Суд враховує, що згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Тобто відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про розгляд справи, від нього не надходило на адресу суду жодних клопотань, відзвиву на позовну заяву, пояснень.

Представник третьої особи Жовківського районного відділу ДМС України у Львівській області в судове засідання не зявився, від них на адресу суду не надходило жодних клопотань.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Так як відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без повідомлення причин, поважності причин неявки ним не повідомлено, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано ОСОБА_4, державним нотаріусом Шостої львівської державної нотаріальної контори, 02.02.2017 року, вбачається, що спадкоємцем зазначеного в цьому свідоцтві майна ОСОБА_5, яка померла 19.06.2016 року, є її дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із житлового будинку № 39 по вулиці Гагаріна в селі Нове Село, Жовківського району Львівської області.

Те, що позивач ОСОБА_3 є власником житлового будинку № 39 по вулиці Гагаріна в селі Нове Село, Жовківського району Львівської області підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 79585725 від 03.02.2017 року, який видано нотаріусом Шостої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить ч. 1 статті 405 ЦК України, а саме зазначено, що члени сімї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно положень ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Виходячи з положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які, не є , не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Наведені норми в сукупності дають підстави для висновку, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Виникнення у членів сімї власника жилого будинку права на користування житлом є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а тому припинення права вланості особи на будинок припиняє право членів його сімї на користування житлом.

З акту від 13.08.2018 року, складених комісією депутатів Надичівської сільської ради в складі ОСОБА_6, ОСОБА_7, сусідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вбачається, що вони обстежили і встановили, що в будинку по вулиці Гагаріна, 39 в с. Нове Село, Жовківського району Львівської області зареєстрований і проживає ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, але не проживає більше 20 років. Власником будинку являється ОСОБА_3, яка не зареєстрована і не проживає в даному будинку.

Суд враховує, що незважаючи на те, чи є відповідач членом сімї позивача чи ні, наведеним вище актом стверджується, що він не проживає у житловому будинку № 39 по вулиці Гагаріна в селі Нове Село, Жовківського району Львівської області більше 20 років.

А тому, суд бере до уваги те, що згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку № 39 по вулиці Гагаріна в селі Нове Село, Жовківського району Львівської області ОСОБА_3 має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб, а згідно норми ст. 391 ЦК України вона як власник даного житлового будинку має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд захищає права позивача як власника житлового будинку, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При вирішенні спору, суд поряд із наведеним вище враховує і те, що відповідач не проживає, відсутній у житловому будинку № 39 по вулиці Гагаріна у с. Нове Село, Жовківського району Львівської області більше 20 років, що є також підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим житлом.

На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що позивач не може володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, беручи до уваги такі її права, а також враховуючи, що відповідач відсутній, не проживає за зареєстрованим місцем проживання протягом тривалого часу, а саме більше 20 років, тобто більше ніж встановлено законодавством для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме більше одного року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підставні, належним чином обгрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В той же час, суд враховує, що позивач не ставить вимоги про стягнення з відповідача в її користь судового збору, просить у поданій на адресу суду заяві судовий збір з відповідача не стягувати, а тому незважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволені повністю, питання стягнення судового збору з відповідача в користь позивача, який був сплачений останньою при поданні позову в суд, не підлягає вирішенню, не є предметом розгляду справи, оскільки суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. 23, 141, ч. 2 ст. 247, ст. 258, 259, 264, 265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 39 по вулиці Гагаріна в селі Нове Село, Жовківського району Львівської області.

Розяснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Зеліско Р. Й.