Справа № 303/604/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.

суддів: Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

за участю секретаря: Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 червня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановив:

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивований тим, що 19.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №МL-801/094/2007, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США. Цього ж числа, між позивачем і відповідачем був укладений договір іпотеки №PML-801/094/2007, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором. Предметом договору іпотеки є нерухоме майно, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 26.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н та договір відступлення права вимоги, згідно якого останній прийняв право вимоги за кредитним договором відповідача ОСОБА_1 У свою чергу, відповідач, всупереч Закону та умовам договору своїх зобов'язань перед позивачем не виконав, внаслідок чого рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18.12.2009 року позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 338904,38 гривень було задоволено, але по сьогоднішній день не виконано. Наразі заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 338 904,38 грн. Посилаючись на викладене просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права продажу предмету іпотеки в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», з метою погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05 червня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що спірний будинок є спільним майном подружжя. Вказує, що суд неправильно застосував Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірний будинок є його єдиним місцем проживання, а посилання суду на те, що такий зруйнований не підтверджено належними доказами. Посилається на те, що обраний позивачем спосіб реалізації предмета іпотеки є позасудовим. Також банк не надсилав йому відповідної вимоги. Крім того 12.09.2016 р. відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18.12.2009р., чого суд не врахував. Вказує на те, що оскаржуване рішення порушує майнові права малолітньої дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що 19.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №МL-801/094/2007, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США. Строком до 19.12.2034 року (а.с.7-11).

Цього ж числа, з метою забезпечення відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, між сторонами був укладений Договір іпотеки №PML-801/094/2007. Предметом іпотеки є домоволодіння №23 по вул. Чехова в м. Мукачево Закарпатської області (а.с.12-15).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18.12.2009 року позов АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з останніх суму заборгованості у розмірі 338 904,38 гривень (а.с.18). Дане судове рішення не виконано відповідачем.

Згідно Статуту ПАТ «ОТП Банк», затвердженого рішенням акціонера №71 від 15.12.2015 року, вони є правонаступниками ЗАТ «ОТП Банк» (а.с.36-38).

Відповідно до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26.11.2010 року та Договору про відступлення права вимоги, укладених між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором №МL-801/094/2007від 19.12.2007 року та Договором іпотеки №PML-801/094/2007 від 19.12.2007 року (а.с.25-35).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, оскільки він ґрунтується на нормах матеріального права.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що спірний будинок є спільним майном подружжя, оскільки згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, предмет іпотеки зареєстровано за ОСОБА_1 і саме він є іпотекодавцем за договором, а відтак і належним відповідачем по справі. Залучення в такому випадку дружини відповідача ОСОБА_2 лише у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору є правомірним.

Також безпідставним є посилання апелянта на неправильне застосування судом Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач є співвласником квартири за адресою м.Мукчаево, вул. Червоноармійська, 5 А/140, що спростовує твердження апелянта, про те, що в нього відсутнє інше житло. Тобто зазначений вище Закон не підлягає застосуванню.

Не може бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції й посилання апелянта на те, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення є позасудовим, оскільки у відповідності до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються в тому числі й спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Тобто, на підставі рішення суду допускається застосування позасудової процедури реалізації предмета іпотеки встановленої статтею 38 вказаного Закону, що в даному випадку судом і зроблено. Щодо не надсилання позивачем досудової вимоги, то колегія суддів констатує, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 така досудова вимога надсилалась, однак залишена без задоволення (а.с.19-20).

Відхиляє колегія суддів і посилання апелянта на наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 18.12.2009р., оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не перешкоджає кредитору звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Слід враховувати, що забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, та не суперечить чинному законодавству.

Безпідставним є й посилання апелянта на те, що оскаржуване рішення порушує майнові права малолітньої дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки такий народився вже після укладення договору іпотеки, а на укладення договору іпотеки не потребувало відповідної згоди органу опіки та піклування. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (зокрема реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: