П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2018 року

м. Рівне

Справа №570/2204/17

Провадження №22-ц/787/1047/2018

Головуючий у суді першої інстанції: Красовський О.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалене в м. Рівне

Рівненської області 28.03.2018 р. (час не зазначено)

Повне рішення складено: 31.03.2018 р.

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Боймиструк С.В.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2 (він та його представник присутні);

відповідач - Управління Державної казначейської служби України у Рівненському районі Рівненської області (представник присутній);

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Рівненська місцева прокуратура (представник присутній);

представники учасників справи: позивача - ОСОБА_3;

відповідача - ОСОБА_4;

третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Управління Державної казначейської служби у Рівненському районі на рішення Рівненського районного суду від 28 березня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року в суд звернувся ОСОБА_2 із позовом до Управління Державної казначейської служби України у Рівненському районі Рівненської області (далі - Районне управління ДКСУ) про стягнення 2 436 гривень заробітку та інших втрачених доходів, 260 000 гривень моральної шкоди та 55 000 гривень у рахунок наданої правової допомоги. В подальшому до участі в справі залучено Рівненську місцеву прокуратуру як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Мотивуючи позов, покликався на те, що ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 11 липня 2016 року вирок Рівненського районного суду від 12 жовтня 2015 року щодо нього скасовано, а кримінальне провадження закрите через відсутність доказів його винуватості. Тому вважав, що внаслідок порушення його прав через незаконні дії органів досудового слідства, прокуратури та суду він втратив заробіток, розмір якого складає 2 436 гривень, йому завдано моральної шкоди, розмір якої оцінив у 260 000 гривень, та 55 000 гривень за надання правової допомоги у кримінальному провадженні.

Рішенням Рівненського районного суду від 28 березня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Районного управління ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів Державного бюджету України на користь позивача (народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в смт. Квасилів Рівненського району Рівненської області; мешканець АДРЕСА_1) 96 798 гривень компенсації за завдану моральну шкоду в порядку Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду" та 55 000 гривень за надання правової допомоги адвокатом, а всього 151 798 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки він знаходився під слідством та судом 26 повних місяці, а мінімальний місячний розмір у 2018 році склав 3 723 гривні. Тому розмір моральної шкоди вираховується шляхом множення двох зазначених величин.

Щодо стягнення понесених витрат на правову допомогу, то документально підтвердженим розміром її надання адвокатом під час досудового слідства та судового розгляду суд встановив 55 000 гривень, про що заявляв позивач.

На рішення суду Заступником прокурора Рівненської області подано в інтересах держави в особі Управління Державної казначейської служби у Рівненському районі апеляційну скаргу, де покликався на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом вимог ст.ст. 56, 62 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України, положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність. органів досудового розслідування, прокуратури та суду", а також роз'яснень пунктів 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

На його думку, судом знехтувано тим фактом, що позивач перебував під слідством та судом протягом часу з 29 грудня 2014 року по 11 липня 2016 року, коли було постановлено ухвалу Апеляційного суду Рівненської області про закриття кримінального провадження. Ця ухвала набрала законної сили з дня її проголошення, а тому його висновок про закінчення даного терміну 15 березня 2017 року є помилковим. Тобто загальний строк перебування ОСОБА_2 під слідством і судом становить 18 повних місяців, а розмір моральної шкоди у разі її доведеності складатиме 67 014 гривень (3 723 гривні Х 18).

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, які поніс ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, то вважав, що відповідно до ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" підставою для надання правової допомоги адвокатом є відповідний договір, де зазначаються його істотні умови, в т.ч. і гонорар. Між тим, матеріали справи не містять такого договору, а наявні квитанції не є фінансовими документами.

З урахуванням викладеного просив рішення суду першої інстанції скасувати, постановивши нове - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

У поданому відзиві позивач, вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити. При цьому посилався на правильність висновків суду про те, що строк перебування під слідством і судом становить саме 26 місяців, а не 18 - як на тому наполягав прокурор.

Управлінням Державної казначейської служби у Рівненському районі 22 травня 2018 року також подавалася апеляційна скарга на рішення Рівненського районного суду від 28 березня 2018 року. Однак у зв'язку з невиконанням вказівок судді на усунення недоліків, що дані ним в ухвалі від 30 травня 2018 року, 20 червня 2018 року її визнано неподаною та повернуто особі, що її подала.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи та їх представників, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи прокурора, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, і ці обставини сторонами не оспорюються, що вироком Рівненського районного суду від 12 жовтня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 10 грудня 2015 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 залишено без змін, а апеляційну скаргу його захисника - без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2016 року скасовано ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу направлено на новий розгляд апеляційного суду.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 11 липня 2016 року вирок Рівненського районного суду від 12 жовтня 2015 року скасовано, а кримінальне провадження закрито в зв'язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року зазначену ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу виникнення у позивача права на відшкодування шкоди, що передбачено Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Відповідно до п. 2 ч. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає зокрема і у випадку закриття кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" розмір відшкодовуваної шкоди залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносить ухвалу. Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Норми ст.ст. 3 і 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" вказують про право громадянина в т.ч. й на відшкодування моральної шкоди.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Верховним Судом України 2 грудня 2015 року своєю постановою у справі №6-2203цс15 висловлено правову позицію, за якою відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімум доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Приходячи до висновку про часткове скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів бере до уваги, що правильно визначивши початок перебігу терміну, який дає право на відшкодування шкоди, суд в той же час помилився із його закінченням. Так, оскільки ухвала апеляційного суду набрала законної сили з моменту проголошення, тому термін перебування ОСОБА_2 під слідством та судом сплив тоді ж, тобто 11 липня 2016 року.

Згідно із ч. 4 ст. 532 КПК України в редакції, що діяла на час постановлення ухвали, судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Таким чином, строк перебування позивача під слідством та судом складає 18 місяців - як на тому наголошував автор апеляційної скарги.

Обчислюючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд враховує, що мінімальний місячний розмір заробітної плати на момент розгляду справи відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" становить 3 723 гривні. Тому помноживши 18 місяців на 3 723 гривні, отримаємо 67 014 гривень, які і підлягають до відшкодування як моральна шкода. В решті ж заявленої суми - 29 784 гривні, що є різницею між 96 798 гривень та 67 014 гривень, слід відмовити.

Щодо стягнення судом понесених у кримінальному провадженні витрат на правову допомогу, то колегія суддів з ними погодитися не може.

Так, згідно зі ст.ст. 120, 125, 126 КПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.

Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, мають право оскаржити судові рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що процесуальні витрати, які понесені ОСОБА_2 у кримінальному провадженні щодо нього, повинні відшкодовуватися відповідно до глави 8 розділу І Кримінального процесуального кодексу України, а не при розгляді іншої справи - про застосування цивільно-правових наслідків закриття кримінального провадження.

Отже, вимога позивача про стягнення 55 000 гривень витрат за надану правову допомогу не ґрунтується на положеннях закону і тому в її задоволенні слід відмовити.

Заперечення проти апеляційної скарги, що викладені у поданому ОСОБА_2 відзиві, спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Спонуканнями для часткового скасування оскаржуваного рішення відповідно до п. 3 ч. 1, абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В силу правил ст. 141 ЦПК України понесені прокурором судові витрати, пов'язані з поданням апеляційної скарги, поверненню не підлягають, оскільки ОСОБА_2 є звільненим від оплати судового збору. Тому їх слід віднести на рахунок держави, з чим погодився і прокурор в судовому засіданні.

На підставі п. 6 ст. 3 ЦК України, ст.ст. 2-4, 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", абз. десятого п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Рівненської області, подану в інтересах держави в особі Управління Державної казначейської служби у Рівненському районі, задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду від 28 березня 2018 року частково скасувати.

Стягнути з Управління Державної казначейської служби України у Рівненському районі за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів Державного бюджету України на користь позивача (народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в смт. Квасилів Рівненського району Рівненської області; мешканець АДРЕСА_1) 67 014 (шістдесят сім тисяч чотирнадцять) гривень компенсації за завдану моральну шкоду в порядку Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду".

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні позовних вимог до Управління Державної казначейської служби України у Рівненському районі про відшкодування 55 000 гривень витрат на правову допомогу та 29 784 гривні моральної шкоди.

В решті рішення суду першої інстанції (про відмову у стягненні втраченого заробітку) залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 02.08.2018 р. о 13 год. 10 хв.

Головуючий:

Судді: