АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 686/7488/18
Провадження № 22-ц/792/1168/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Ярмолюка О.І,,

секретар Задвірний В.І.,

з участю: представника апелянта,

представника третьої особи,

позивача,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління державної казначейської служби України у місті Хмельницькому Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення майнової шкоди з апеляційною скаргою Управління державної казначейської служби у місті Хмельницькому на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2018 року, ухвалене суддею Приступою Д.І.,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Держави Україна в особі Управління державної казначейської служби України у місті Хмельницькому Хмельницької області (далі управління ДКС) про стягнення з Державного бюджету України на його користь 42709,97 грн. шкоди шляхом списання коштів з відповідного рахунку ДКС України.

В обґрунтування доводів позовної заяви зазначив, що у звязку з визнанням неконституційним положень абзацу 1 підпункту 164.2.19. пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України рішенням Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 року йому було заподіяно майнової шкоди, яка виразилася у неправомірному утриманні з його щомісячного довічного грошового утримання податку з доходу фізичних осіб та військового збору, тому з урахуванням вимог ст. 152 Конституції України, ст. 1175 ЦК України просив суд стягнути суму утриманого податку та збору як майнову шкоду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.05.2018 року позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідного рахунку ДКС України 42709,97 грн. шкоди, завданої законом, який визнано неконституційним.

В апеляційній скарзі Управління державної казначейської служби України у місті Хмельницькому просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом було допущено порушення норм матеріального права та не враховано, що рішення Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 року, яким було визнано неконституційними положення абзацу 1 підпункту 164.2.19. пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України набрало законної сили з моменту його постановлення, а норми закону, які визнані неконституційними втрачають свою чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України. Тому позивач не мав правових підстав для стягнення спірних коштів за минулий період. Не підлягає до застосування також і ст. 1175 ЦК України, оскільки вона регулює спірні правовідносини у випадку визнання незаконним та скасування нормативно-правового акта органу державної влади. Однак в даному випадку визнано неконституційним окреме положення закону, тому вказана норма закону не регулює спірних правовідносин. Апелянтом не вчинено жодних протиправних дій, які б призвели до порушення законних прав та інтересів позивача, тому на нього не може бути покладено обовязку по відшкодуванню майнової шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області підтримав доводи апелянта.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу, представник третьої особи визнав апеляційну скаргу.

Позивач в суді заперечив проти апеляційної скарги, підтримав висновки суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що рішенням Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 року визнано неконституційними положення абзацу 1 підпункту 164.2.19. пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України, відповідно до якого до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається сума пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення.

Вищевказані зміни до Податкового кодексу України були внесені Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року, №1166-VІІ.

В звязку з внесення вказаних змін до Податкового кодексу України при виплаті щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 Пенсійним фондом України з грошового утримання позивача було утримано 42709 грн. 97 коп. податку з доходів фізичних осіб та військового збору за період з 27.09.2016 року по лютий 2018 року, що підтверджується довідкою ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 20.03.2018 року та не заперечувалося в суді учасниками справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки Конституційним Судом України встановлено неконституційність змін, внесених до Податкового кодексу України, тому щомісячне відрахування податку з грошового утримання позивача призвело до заподіяння йому збитків, які підлягають відшкодуванню в порядку ст. 152 Конституції України, ст. 1175 ЦК України.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України. Закони та інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Посилання апелянта на помилковість висновків суду про те, що утримання податку з грошового утримання ОСОБА_1 призвело до заподіяння йому шкоди, яка підлягає відшкодуванню в порядку ст. 1175 ЦК України є необґрунтованим.

Незважаючи на ту обставину, що зміни, внесені до Податкового кодексу України Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» визнані неконституційними і втратили свою чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 року, однак незаконне утримання коштів з грошового утримання позивача у звязку з дією вищевказаних норм мало місце з вересня 2016 року по лютий 2018 року. Таким чином ОСОБА_1 недоотримав належні йому виплати в розмірі 42709 грн. 97 коп. саме через дію неконституційної норми закону, тому і компенсація цих коштів повинна бути здійснена а порядку ст. 152 Конституції України, ст.ст. 22, 1175 ЦК України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Неконституційність закону, встановлена Конституційним Судом України є підставою для застосування до держави, Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування наслідків, передбачених ст. 1175 ЦК України, оскільки регламентована цією нормою цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної прийняттям нормативно-правових актів, визнаних незаконними стосується також і випадків визнання неконституційними законів.

Відповідно до п.п. 4, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ №845 від 03.08.2011 року, визначена судом сума підлягає стягненню за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з відповідного рахунку органом Казначейства, тому посилання апелянта на те, що управління ДКС не є належним відповідачем в справі є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення суду, тому підстав для задоволення вимог апелянта судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Управління державної казначейської служби України у місті Хмельницькому Хмельницької області залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03.08.2018 року.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

_________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_2 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 30