Справа № 362/247/18
Провадження № 2/362/956/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого - судді Кравченко Л.М.,
за участі: секретарів судового засідання Шевченко М.В., Сілецької М.О., Шаблій Т.С., Яренко Н.М.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
представника відповідача - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, стягнення моральної шкоди, -
в с т а н о в и в:

16.01.2018 р. р. позивач звернулась до суду з позовом про поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги наступним.

Розпорядженням від 04.11.2014 р. позивач прийнята на роботу на посаду начальника ВОС виконавчого комітету Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області. Однак, прийшовши на роботу 09.01.2018 р., селищний голова не допустив її до роботи та вручив розпорядження №2 від 09.01.2018 р. про звільнення її з посади з зазначенням: за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї на посаді завідуючого військово-облікового бюро, за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України з 09.01.2018 р. Протягом попередніх трьох років зі сторони адміністрації до неї не було жодних претензій, тому дане розпорядження стало для позивача вразливим. З неї вимагалось жодних пояснень щодо порушення трудової дисципліни, не викликали на засідання профсоюзної спілки, членом якої вона є. Розпорядження голови не погоджене з профсоюзною організацією, тобто прийняте з порушенням закону. Вважаючи вказане звільнення незаконним і таким, що завдало позивачу великих душевних страждань, оскільки вона втратила роботу, маючи двох дітей на утриманні, що призвело її до нервового зриву, погіршення психічного стану, позивач звернулась до суду за поновленням свої порушених прав.

За таких обставин позивач просить суд поновити її на посаді завідуючого військово-облікового бюро Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, стягнути з Глевахівської селищної ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області на її користь 50000,00 грн. моральної шкоди.

Відповідачем подано відзив на позову заяву, який надійшов до суду 28.02.2018 р., в якому відповідач не визнає вимоги позову, вважає їх необґрунтованими та безпідставними з наступних підстав. Дійсно розпорядженням №2 від 09.01.2018 р. ОСОБА_1 звільнено з посади завідуючого військово-облікового бюро з 09.01.2018 р. за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України з 09.01.2018 р. При прийнятті вказаного рішення відповідач керувався зібраними доказами протиправної поведінки ОСОБА_1 , а саме: доповідною запискою юриста селищної ради ОСОБА_3 від 04.12.2017 р. за результатами співбесіди з ОСОБА_1 про недопустимість систематичних запізнень на роботу; актів від 18.12.2017 р., 20.12.2017 р., 28.12.2017 р. про систематичні порушення трудової дисципліни, яка виразилась у відсутності на роботу без відому керівництва, яку ОСОБА_1 пояснити не змогла; розпорядженням №128 від 29.12.2017 р. про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани, яке вона відмовилась підписати (акт від 29.12.2017 р.; акт від 02.01.2018 р. про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 03.01.2018 р. селищний голова звернувся до голови первинної профспілкової організації з поданням про надання дозволу на звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст. 40 КЗпП України. 09.01.2018 р. були проведені збори трудового колективу первинної профспілкової організації працівників Глевахівської селищної ради за участі ОСОБА_1 , де було прийняте рішення про надання погодження (дозволу) на звільнення ОСОБА_1 з посади завідуючого військово-облікового бюро на підставі ч.3 ст. 40 КЗпП України.

14.03.2018 р. позивач подала суду заяву про уточнення позовних вимог, в яких зазначила вимоги: скасувати розпорядження №128 від 29.12.2017 р. Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани до неї у зв`язку з тим, що вона не була з ним ознайомлена; скасувати розпорядження №2 від 09.01.2018 р. Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області про звільнення її з посади завідуючого військово-облікового бюро Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області; поновити її на посаді завідуючого військово-облікового бюро Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області; стягнути з Глевахівської селищної ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 09.01.2018 р. і до моменту фактичного поновлення на роботі; стягнути з Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області на її користь 50000,00 грн. моральної шкоди.

В судове засідання 10.12.2018 р. позивач та її представник не з`явились, позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить його задовільнити повністю.

В попередній судових засіданням позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Відсутність її на роботі в певні години спростовує тим, що в силу виконання своїх робочих обов`язків вона може бути відсутня на робочому місці, оскільки їздить здавати звіти, роздавати повістки, тощо. Про винесення догани її не повідомили. Про відлучення від основного робочого місця вона завжди в усні формі повідомляла голову Глевахівської селищної ради. До того ж, позивач повідомила, що з січня 2018 р. перебувала на обліку в Васильківській міськрайонній філії Київського обласного центру зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю, а з 30.10.2018 р. влаштувалась на роботу в Путрівський НВК на посаду вчителя математики.

Представник відповідача в попередніх судових засіданнях позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов, зазначив, що ОСОБА_1 не виконувала свої посадові обов`язки, порушувала правила внутрішнього трудового розпорядку. Звільнення відбулося за згодою профспілкового комітету, чи ознайомлювалась з ним позивач йому невідомо.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, заперечення відповідача, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами як в обґрунтування позовних вимог так і в запереченнях проти них, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Допитана судом свідок ОСОБА_4 , яка є членом виконкому Глевахівської селищної ради, суду показала, що на одному з засідань виконкому Глевахівської селищної ради розглядалось питання робочого дня ОСОБА_1 , (компенсації ранішнього робочого часу за рахунок обіду, тощо) оскільки вона має 2-х неповнолітніх дітей, на що Голова селищної ради відмовив в категоричній формі, вів себе агресивно. ОСОБА_1 продовжувала працювати у звичайному режимі. При звільненні голова селищної ради до ОСОБА_1 ставився упереджено. Також підтвердила, що за своїми трудовими обов`язками ОСОБА_1 має здавати звіти.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що в 2014 р. він прийняв на роботу ОСОБА_1 , не порадившись з її попереднім керівництвом. Були зауваження на роботу позивача, однак вона на них не реагувала. Порушувала трудову дисципліну, роботу не вела. Хотів винести їй догану, однак співробітники попросили за неї. Він попереджав позивача про недопустимість порушення трудового розпорядку, однак в січні зібрав профспілковий комітет і оголосив, що більше з ОСОБА_1 працювати не буде. Робота ОСОБА_1 визнана незадовільною, на кожній нараді РДА йому про це казали. ОСОБА_1 писала заяви про відгули, однак не погоджуючи їх з керівництвом, не виходила на роботу. Наприкінці 2017 р. позивачу оголосили догану за невиконання трудових обов`язків. З заявою про зміну робочого графіку позивач не зверталась.

Свідок ОСОБА_6 , заступник голови Глевахівської селищної ради суду показав, що йому відомо, що позивач звільнена за порушення трудової дисципліни: невчасно приходила, була вдома. Він підписував акти в 2017 р., що позивач була відсутня на роботі. Позивач неодноразово запізнювалась, голова селищної ради робив їй зауваження. Приїжджала комісія, і вони чекали її 2 години, однак це не фіксували. Не пам`ятає, чи скликалась комісія. Позивач була відсутня на роботі протягом 2-х днів без погодження голоси селищної ради.

Свідок ОСОБА_7 , технік з благоустрою Глевахівської селищної ради, суду показав, що позивач постійно порушувала трудовий розпорядок, запізнювалась, або йшла з роботи. Він підписував акти про те, що позивач не вийшла на роботу. Комісія складала акт, він підписував. Було 2 акти. Зазначив, що позивач погано виконувала свої обов`язки: "закинула" картотеку, обліку не вела.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийнята на посаду начальника військово-облікового бюро виконавчого комітету Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області відповідно до розпорядження № 151-К від 04.11.2014 р., що стверджується записом в трудовій книжці і не заперечується відповідачем (а.с.6-7).

Відповідно до актів від 02.01.2018 р., 28.12.2017 р., 20.12.2017 р., 18.12.2017 р., складених юристом Глевахівської селищної ради Семенковим М.В. в присутності заступника селищного голови ОСОБА_6 , спеціаліста з благоустрою - ОСОБА_7 , начальник військово-облікового бюро селищної ради Герда З.В. була відсутня на робочому місці, свою відсутність пояснити не змогла, надати письмові пояснення відмовилась. (а.с.30,32-34).

Однією з найважливіших норм порядку застосування стягнень, передбаченого КЗпП, є те, що до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмових пояснень. Оскільки це пряма норма законодавства, то для підтвердження її виконання, вимогу про надання пояснень доцільно оформлювати в письмовій формі, наприклад, у вигляді повідомлення. Працівник має засвідчити отримання повідомлення власним підписом. Відсутність пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, але лише за умови, що роботодавець має докази, що він зажадав від працівника пояснень, втім працівником їх не надано.

Як вбачається з посадової інструкції начальника військово-облікового столу виконавчого комітету Глевахівської селищної ради, затвердженої 04.11.2014 р., останній здійснює облік військово-зобов`язаних та організаційні заходи щодо призову до Збройних сил України; забезпечує виконання мобілізаційних заходів на території селища; організовує роботу з обліку та обслуговування соціально-побутових умов інвалідів війни, учасників бойових дій, солдатських вдів та сиріт; виконує інші доручення селищного голови, пов`язані з діяльністю виконавчого комітету (а.с.66).

Тобто, із аналізу передбачених посадовою інструкцією обов`язків ОСОБА_1 , як начальника військово-облікового столу виконавчого комітету Глевахівської селищної ради, останні передбачають відлучення від основного робочого місця з метою виконання своїх посадових обов`язків. Зазначене узгоджується також з показами свідка ОСОБА_4 щодо того, що ОСОБА_1 в робочий час відвідує комісаріат, здає там звіти.

Зазначене стверджується також листом військового комісаріата від 01.12.2017 р., яким останній звертається до голови Глевахівської селищної ради Жеребцова В.В. з проханням направлення до ОМВК начальника ВОС для проведення планової зірки, згідно графіку, затвердженого Розпорядженням голови Васильківської районної державної адміністрації №90 від 20.02.2017р.

Отже, суд приходить до об`єктивного переконання, що відлучення ОСОБА_1 від основного робочого місця в робочий час є виправданим робочими потребами.

За таких обставин, суд критично ставиться до зазначених актів, вважаючи їх такими, що складені без з`ясування фактичних обставин справи, причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці та є упередженими.

Крім того, як вбачається із показів ОСОБА_1 в судовому засіданні, і не спростовано відповідачем, їй про вказані акти не повідомляли, жодного письмового повідомлення, що роботодавець жадав від неї пояснень по факту відсутності її на роботі в робочі години - вона не отримувала.

Разом з тим, вказані акти стали підставою притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Так, відповідно до розпорядження №128 від 29.12.2018 р., за результатами розгляду доповідних записок юриста селищної ради ОСОБА_3 від 04.12.2017 р., 18.12.2017 р., 20.12.2017 р., 29.12.2017 р., актів від 18.12.2017 р., 20.12.2017 р., 28.12.2017 р., враховуючи системність порушення трудової дисципліни, відсутність адекватного реагування на зауваження керівників апарату виконавчого комітету Глевахівської селищної ради, ненадання адекватного письмового пояснення за порушення трудової дисципліни, що зафіксовані та підтверджуються в актах і доповідних записках, з метою негативної оцінки і засудження поведінки працівника у трудовому колективі, моральному осуді, що має на меті примусити працівника належно виконувати трудові обов`язки, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани на начальника військово-облікового бюро Герду З.В. (а.с.29).

Згідно із ст.147 КЗпП України дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовується власником до працівника за порушення трудової дисципліни.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень передбачений ст.149 КЗпП України, яка передбачає наступне . До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

За змістом ст.150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).

Разом з тим, вказане розпорядження прийняте з порушенням, а саме не відібрано в працівника ОСОБА_1 пояснень щодо порушень трудової дисципліни, не враховано обставини та причини відсутності її на робочому місці, не з`ясовано, яку саме шкоду нею заподіяно, не враховано попередню роботу працівника.

Крім того, ОСОБА_1 не доведено до відома зміст вказаного розпорядження.

Представник відповідача на спростування вказаного факту посилається на акт від 29.12.2017 р. про відмову від отримання розпорядження.

Разом з тим, відповідач не позбавлений можливості довести зміст вказаного розпорядження в інший спосіб, зокрема шляхом поштового направлення.

Таким чином, вказані дії відповідача унеможливили забезпечення права ОСОБА_1 на оскарження розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення від 29.12.2017 р., яке стало передумовою звільнення її з роботи на підставі ч.3 ст. 40 КЗпП України.

За таких обставин суд приходить до переконання про незаконність винесення вказаного розпорядження, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

Вказане розпорядження стало підставою винесення Глевахівською селищною радою розпорядження №02 від 09.01.2018 р. про звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст. 40 КЗпП України.

Так, розпорядженням Глевахівської селищної ради №02 від 09.01.2018 р. за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на ОСОБА_1 на посаді завідуючого військово-облікового бюро, за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України звільнено ОСОБА_1 з посади завідуючого військово-облікового бюро з 09.01.2018 р. (а.с.5).

Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є позивач.

Вказана вимога передбачена і пунктом 15 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11. 1992 № 6 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Відповідно до листа від 03.01.2018 р. № 05/02-22 селищний голова ОСОБА_5 звернувся до Голови первинної профспілкової організації працівників Глевахівської селищної ради з проханням в найкоротші терміни надати дозвіл на звільнення з посади начальника військово-облікового бюро селищної ради ОСОБА_1 на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України (а.с.25).

Відповідно до протоколу первинної організації профспілки виконавчого комітету Глевахівської селищної ради Київської області від 09.01.2018 р., за результатами розгляду подання Голови Глевахівської селищної ради №5 від 03.01.2018 р. та заслуховування пояснень ОСОБА_1 , одноголосно прийнято рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 (а.с.87).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Постановою ПВСУ №9 від 06.11.92 р. (п.22, п.23) зазначено: У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з підстав порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, однак вказані обставини не знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення, яке передувало звільненню - судом визнається незаконним, тобто вважається, що до працівника раніше не застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, при звільненні не враховувались ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника, у зв`язку з чим звільнення судом визнається неправомірним.

За таких обставин, суд приходить до переконання щодо протиправності складеного відповідачем розпорядження від 09.01.2018 р. про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, та незаконності її звільнення, у зв`язку з чим вказане розпорядження підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на посаді завідуючого військово-облікового бюро Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області з дня її звільнення, а саме з 09.01.2018 р.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В свою чергу відповідно до статті 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи.

ВСУ в постанові від 14.09.2016 р. за справою № 6-419цс16 сформував правову позицію щодо розрахунку середньої зарплати за час вимушеного прогулу.

З урахуванням норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

Крім того, положеннями р.ІІІ Порядку № 100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Зокрема не підлягають урахуванню відпускні та лікарняні.

Відповідно до довідки Глевахівської селищної ради, ОСОБА_1 , яка працювала у Глевахівській селищній раді з 2014 р. по 2017 р. включно і займала посаду інспектора ВОС, заробітна плата за останні шість місяців зарплати склала 43163,39 грн. (а.с.76)

Розрахувавши у відповідності з вищезазначеними роз`ясненнями розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує розмір середньоденної заробітної плати, який складає 257,00 грн., а також кількість днів вимушеного прогулу з січня 2018 р. по 30.10.2018 р. 208 днів, що становить 53456,00 грн.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 32 Постанови ПВСУ №9 від 06.11.1992 р., при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній

заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

На підставі наведеного, судом з зазначеної суми відраховується 4843,38 грн., отриманих позивачем в Васильківській міськрайонній філії Київського обласного центру зайнятості за період з січня 2018 р. по жовтень 2018 р. включно, що стверджується відповідною довідкою від 30.10.2018 р. (а.с.127) , внаслідок чого отримуємо 48612 грн.

Окремо розраховуємо розмір заробітку за час вимушеного прогулу за листопад 2018 р., виходячи з 21 робочого дня * 257,00 грн. розміру середнього заробітку, що дорівнює 5397,00 грн.

Із зазначеної суми відраховуємо 3063,00 грн., отриманих ОСОБА_1 за новим місцем роботи в ОНЗ Путрівський НВК, що стверджується довідкою про доходи від 29.11.2018 р. виданої відділом освіти Васильківської райдержадміністрації, в результаті чого отримуємо 2334,-- грн. (за листопад 2018 р.).

Оскільки суду не надано відомостей про дохід, отриманий позивачем в грудні 2018 р., розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за цей період не розраховується за відсутності вихідних даних, необхідних для розрахунку.

Таким чином, суд прийшов до переконання про стягнення з Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області 50946,00 грн. (48612+2334) середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Положеннями ст. 237-1 КЗпП України, визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п. 9 цієї постанови Пленуму ВСУ зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У п.13 цієї ж постанови Пленуму ВСУ визначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Під час судового розгляду справи був встановлений факт заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення, яка виразилась у страху залишитись без роботи та засобів для існування, маючи на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також стресі від незаконного звільнення, що позбавило позивача стану внутрішньої рівноваги завдає почуття незахищеності, у зв`язку з чим суд приходить до переконання про стягнення з Глевахівської селищної ради заподіяної позивачу моральної шкоди, розмір якої судом визначено в 10000,00 грн., а тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 21, 36, 40, 43, 147, 147-1, 149, 232, 233, 235, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Позов задовольнити частково.
Поновити ОСОБА_1 на посаді завідуючого військово-облікового бюро Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області з 09.01.2018 р.
Стягнути з Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 50946 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот сорок шість) грн. 00 коп.
Стягнути з Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в сумі 10 (десять тисяч) грн. 00 коп.
Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.
В іншій частині позову - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 20.12.2018 р.

Суддя Л.М.Кравченко