Постанова

Іменем України

18 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 266/1903/16-ц

провадження № 61-569св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Державне підприємство «Маріупольський морський торговельний порт»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 вересня 2017 року у складі судді Пантелєєва Д. Г. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Принцевської В. П., Баркова В. М., Білини Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» (далі - ДП «Маріупольський морський торговельний порт») про визнання незаконним та скасування наказу від 10 травня 2016 року № 190 про проведення службового розслідування, наказу від 10 травня 2016 року № 191 про відсторонення від виконання повноважень за посадою, допущення до роботи, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що 20 липня 2015 року прийнятий на роботу в ДП «Маріупольський морський торговельний порт» на посаду інженера, а в подальшому переведений на посаду заступника начальника з питань внутрішньої безпеки. 10 травня 2016 року директором ДП «Маріупольський морський торговельний порт», на підставі заяви засновника ТОВ «Балабан» ОСОБА_4, виданий наказ про проведення службового розслідування, при цьому наказом від 10 травня 2016 року позивач відсторонений від виконання посадових обов'язків.

Зазначені накази позивач вважає незаконними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, зокрема, у наказі про проведення службового розслідування відсутня чітка мета такої перевірки, міститься лише посилання на заяву ОСОБА_4, не зазначено статтю Закону України «Про запобігання корупції», посилання на Порядок проведення службового розслідування не містить статті зазначеного документа, крім того, зазначений порядок стосується безпосередньо державних службовців, яким він не є.

Враховуючи наведене, позивач просив визнати незаконними та скасувати вищезазначені накази та стягнути з відповідача на свою користь у рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 вересня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «Маріупольський морський торговельний порт» від 10 травня 2016 року № 190 про проведення службового розслідування.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «Маріупольський морський торговельний порт» від 10 травня 2016 року № 191 у частині відсторонення від виконання службових повноважень за посадою на строк проведення службового розслідування заступника начальника з питань внутрішньої безпеки ОСОБА_3

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ДП «Маріупольський морський торговельний порт» не наділений функціями здійснення господарсько-правових повноважень і функціями державного органу чи органу місцевого самоврядування, владних управлінських функцій як юридична особа публічного права не виконує, а державна форма власності не свідчить щодо належності цієї юридичної особи до публічного права, а тому проведення службового розслідування щодо ОСОБА_3 на підставі Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 є незаконним, а отже також незаконним є і наказ про відсторонення позивача від виконання повноважень за посадою.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що суд повно і всебічно дослідив обставини справа та ухвалив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростували.

У грудні 2017 року ДП «Маріупольський морський торговельний порт» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 грудня 2017 року, в якій просило скасувати зазначені судові рішення в частині задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник указує на те, що судами не досліджений обсяг повноважень позивача відповідно до його посадової інструкції та не надана належна правова оцінка щодо віднесення посади позивача до посадових осіб, прирівняних до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що суб'єктами, на яких поширюється дія цього закону, є особи, які для цілей цього закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті першому частини першої цієї статті.

Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

У квітні 2018 року на адресу Верховного Суду надішли матеріали зазначеної цивільної справи.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Верховним Судом переглядаються лише в оскарженій частині рішення судів попередніх інстанцій, тобто в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів директора ДП «Маріупольський морський торговельний порт» від 10 травня 2016 року за № 190 та 191 про проведення службового розслідування та відсторонення від виконання службових повноважень за посадою на строк проведення службового розслідування щодо заступника начальника з питань внутрішньої безпеки ОСОБА_3

Судом установлено, що ОСОБА_3 20 липня 2015 року прийнятий на роботу до служби морської безпеки порту відділу розслідування на посаду інженера. Згідно з наказом (розпорядженням) керівника ДП «Маріупольський морський торговельний порт» від 25 серпня 2015 року № 1645/к ОСОБА_3 з 25 серпня 2015 року переведений на постійну посаду заступника начальника з питань внутрішньої безпеки.

Наказом директора ДП «Маріупольський морський торговельний порт» від 10 травня 2016 року № 190 створено та затверджено комісію для проведення службового розслідування у строк з 10 травня по 10 червня 2016 року з метою проведення перевірки фактів, викладених у заяві засновника ТОВ «Балабан» ОСОБА_4 щодо можливих перешкод діяльності товариства як учасника процедур державних закупівель з боку посадових осіб Служби морської безпеки порту, керуючись Законом України «Про запобігання корупції», Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950.

Наказом директора ДП «Маріупольський морський торговельний порт» від 10 травня 2016 року № 191 відсторонено з 10 травня 2016 року від виконання службових повноважень за посадою на строк проведення службового розслідування в. о. заступника директора з безпеки (начальника Служби морської безпеки) ОСОБА_5 та заступника начальника з питань внутрішньої безпеки ОСОБА_3 та згідно з наказом директора ДП «Маріупольський морський торговельний порт» від 11 травня 2016 року № 196 на період відсторонення від виконання службових повноважень за посадою ОСОБА_3 встановлено режим роботи.

Відповідно до статті 81 ЦК України юридична особа може бути створена шляхом об'єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

ЦК України вказує на окремі приклади юридичних осіб публічного права, а саме: державні підприємства, навчальні заклади, створені державою (частина друга статті 167 ЦК України); навчальні заклади, створені Автономною Республікою Крим (частина друга статті 168 ЦК України); комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади, створені територіальними громадами (частина друга статті 169 ЦК України).

Аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку, що юридична особа публічного права (органи державної влади, органів місцевого самоврядування, державні підприємства, державні заклади, державні установи) створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування .

Отже, юридична особа публічного права має свою систему органів, певну автономію у своїй діяльності, завжди пов'язана з публічною владою, відповідальність у своїй основі має публічно-правовий характер. Порядок утворення, організаційно-правові форми та правовий статус юридичних осіб публічного права, які не наділені владними повноваженнями (зокрема, державні та комунальні підприємства), визначаються Господарським кодексом України, іншими законами та підзаконними нормативно-правовими актами (як правило, положеннями, затвердженими галузевими міністерствами, про цей вид юридичних осіб). Державне підприємство створюється компетентним органом державної влади.

ДП «Маріупольський морський торговельний порт» створене на підставі розпорядчого акта органу державної влади - наказу Фонду державного майна України, належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України, є державним підприємством, яке засноване на державній власності, тобто має усі ознаки юридичної особи публічного права.

Враховуючи наведене, висновки судів попередніх інстанції про те, що ДП «Маріупольський морський торговельний порт» не є юридичною особою публічного права є помилковими.

Посилання судів на висновки, зазначені в ухвалі Апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2016 року як на преюдиційні, є хибним з огляду на таке.

При вирішені спору суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Предметом доказування є коло фактів матеріально-правового значення, що підлягають встановленню для вирішення цивільної справи по суті. На предмет доказування вказує норма матеріального права, яка підлягає застосуванню при вирішенні конкретного спору.

Отже, питання віднесення чи невіднесення державного підприємства до осіб публічного чи приватного права є питанням тлумачення норм матеріального права, а не наслідком встановлення конкретних обставин (фактів), які підлягають доведенню сторонами у справі, і від доказування яких сторона може бути звільнена з підстав, передбачених статтею 61 ЦПК України 2004 року.

У відповідності до п. 1 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 р. № 950 (далі - Порядок), стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" (далі - Закон) прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування.

Статтею 3 Закону України «Про запобігання корупції» визначено суб'єктів, на яких поширюється дія цього Закону.

Так, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статі 3 Закону (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних наказів) до особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування належать в тому числі посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті.

Відповідно до посадової інструкції заступника начальника служби морської безпеки з питань внутрішньої безпеки, з якою позивач був ознайомлений, до його обов'язків як посадової особи входило виконання організаційно-розпорядчих функцій на державному підприємстві. Організаційно-розпорядчі функції (обов'язки) - це обов'язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності.

Враховуючи те, що ДП «Маріупольський морський торговельний порт» є юридичною особою публічного права, позивач, займаючи посаду заступника начальника з питань внутрішньої безпеки Державного підприємства «Маріупольській морський торгівельний порт» відповідно до своїх посадових обов'язків належав до посадових осіб, уповноважених на виконання організаційно-розпорядчих функцій на даному підприємстві та прирівнювався до посадових осіб, уповноважених на виконання функцій держави, а тому на нього розповсюджуються вимоги Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950.

Дії позивача щодо подання електронної декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у відповідності до вимог Закону після звільнення, свідчать про те, що він також усвідомлює, що на нього поширюється дія указаного Закону.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що директор ДП «Маріупольський морський торговельний порт» в межах своїх повноважень та у відповідності до Порядку видав оскаржуваний наказ від 10 травня 2016 року № 190 про створення комісії для проведення службового розслідування з метою проведення перевірки фактів, викладених у заяві засновника ТОВ «Балабан» ОСОБА_4, оскільки позивач належить до осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Крім того, в 2016 році ДП «Маріупольський морський торговельний порт» розроблено та введено в дію Антикорупційну програму та в штаті служби морської безпеки введено посаду професіонала з антикорупційної діяльності відділу розслідувань та аналітичної роботи, який за посадовою інструкцією має право брати участь у проведенні службових розслідувань.

Антикорупційна програма встановлює комплекс правил, стандартів і процедур щодо виявлення, протидії та запобігання корупції в діяльності ДП «Маріупольський морський торговельний порт». Ця антикорупційна програма поширюється на всіх працівників підприємства.

Пункт 4.1.8 Антикорупційної програми зобов'язує підприємство перевіряти в межах чинного законодавства України повідомлення громадян та юридичних осіб, інформацію, оприлюднену в друкованих, аудіовізуальних засобах масової інформації, а також отриману від правоохоронних органів та з інших джерел, щодо причетності посадових осіб підприємства до вчинення корупційних правопорушень та інших протиправних діянь, пов'язаних із здійсненням ними службової діяльності.

При цьому Антикорупційна програма передбачає проведення службових розслідувань у зв'язку з виявленням фактів корупції, вчинення корупційних правопорушень та правопорушень, пов'язаних з корупцією.

Порядок здійснення нагляду, контролю та моніторингу за дотриманням антикорупційної програми включає в себе проведення службових розслідувань з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного чи пов'язаного з корупцією правопорушення, виникнення корупційних ризиків або невиконання антикорупційного законодавства.

Відповідно до Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування, зокрема, з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, а у разі його відсутності - особи, яка виконує його обов'язки.

Враховуючи наведене, отримавши заяву засновника ТОВ «Балабан» ОСОБА_4 щодо можливих перешкод у діяльності його товариству як учаснику процедури державних закупівель з боку посадових осіб служби морської безпеки порту, директор ДП «Маріупольський морський торговельний порт» з метою проведення перевірки фактів, викладених у заяві, в межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку правомірно видав наказ про проведення службового розслідування.

При цьому пунктом 4 Порядку службове розслідування проводиться з відстороненням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, від виконання повноважень за посадою або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається за поданням голови комісії з проведення службового розслідування керівником органу державної влади, в якому працює особа.

Отже, вирішення питання щодо проведення службової перевірки з відстороненням особи, щодо якої така перевірка проводиться, чи без такої, належить до дискреційних повноважень керівника установи, де проводиться така перевірка.

З урахуванням наведеного, оскаржуваний наказ директора ДП «Маріупольський морський торговельний порт» від 10 травня 2016 року № 191 про відсторонення позивача з 10 травня 2016 року від виконання службових повноважень за посадою на строк проведення службового розслідування є законним.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення судів першої й апеляційної інстанцій підлягають частковому скасуванню із ухваленням нового рішення.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про скасування рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 вересня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 06 грудня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів директора ДП «Маріупольський морський торговельний порт» від 10 травня 2016 року за № 190 та 191 про проведення службового розслідування та відсторонення від виконання службових повноважень за посадою на строк проведення службового розслідування заступника начальника з питань внутрішньої безпеки ОСОБА_3 та розподілу судових витрат та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_3 на користь ДП «Маріупольський морський торговельний порт»

підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 704,00 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 2 204,80 грн.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 грудня 2017 року в частині визнання незаконними та скасування наказів директора ДП «Маріупольський морський торговельний порт» від 10 травня 2016 року за № 190 та 191 про проведення службового розслідування та відсторонення від виконання службових повноважень за посадою на строк проведення службового розслідування щодо заступника начальника з питань внутрішньої безпеки ОСОБА_3 та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» про визнання незаконним та скасування наказу від 10 травня 2016 року № 190 про проведення службового розслідування, наказу від 10 травня 2016 року № 191 про відсторонення від виконання повноважень за посадою, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 704,00 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 2 204,80 грн.

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

Г.І. Усик