Справа № 201/8294/18
провадження 2-з/201/223/2018
УХВАЛА

01 серпня 2018 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Федоріщева С.С., при секретарі Кияшко Н.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову до ОСОБА_2, про визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову до подачі позову до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, в якій остання просить вжити заходи забезпечення позивних вимог до предявлення заяви шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3.

Заяву обґрунтовано тим, що позивач за майбутнім позовом має намір звернутися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно.

ОСОБА_1 із ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі в період з 14.06.1986р. по 14.02.2007р. про що свідчить відповідний Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб. Від цього шлюбу народились спільні діти син Дмитро ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька Анна ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час цього шлюбу було придбано наступне майно: 2004 рік автомобіль марки Daewoo Lanos 2004 року випуску, д/н НОМЕР_1; 2006 рік автомобіль марки Skoda Octavia tour 2006 року випуску, д/н АЕ8853ВВ;16.09.2004р. було зареєстровано ТОВ «НВП НЕКС 5» де ОСОБА_2 є одним із засновників розмір його внеску до статутного капіталу на момент реєстрації становив 4 740,00 грн., де він до теперішнього часу працює директором;16.11.2004р. на імя ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_1.

Також, одразу після розлучення ОСОБА_2 придбав 20.03.2007р. на своє імя квартиру АДРЕСА_2 де на цей час проживає зі своєю новою дружиною ОСОБА_4 (копія надається).

Після розірвання шлюбу Заявниця з ОСОБА_2 добровільно поділили майно, яке було набуте в період шлюбу. За останнім залишились автомобіль, корпоративні права на ТОВ «НВП НЕКС 5», а Заявниці з дітьми дісталась 3-и кімнатна квартира АДРЕСА_1 де вони на цей час і зареєстровані про що свідчить довідка про склад сімї №6714 від 19.07.2018р.

Заявниця не придавала взагалі уваги тому факту, що квартира в якій вона з дітьми проживають після розлучення оформлена на колишнього чоловіка, вважала що квартира належить їй, і що ОСОБА_2 її переоформив на неї як і домовлялись.Несподівано, на початку червня 2018р. ОСОБА_2 прийшов до Заявниці додому і почав вимагати кошти в розмірі 3000 (три тисячі євро) в рахунок компенсації за майно, яке було набуте під час шлюбу, тоді отримавши довідку стало зрозуміло, що власником квартири є він. Для Заявниці та її дітей це стало несподіванкою, спричинило великий стрес, оскільки вони проживають в цій квартирі, яку вважали своєю. Коли подивились документи, то зясувалось, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на праві власності ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_2 з початку червня 2018р. почав тероризувати Заявницю та її дітей і погрожувати виселенням, вимагати кошти, погрожувати, доводить до нервового зриву. Продовжує погрожувати та вимагати кошти і на цей час, його дії загрожують її здоровю та дітей з цього приводу була змушена звернутись із відповідною заявою до Соборного відділу ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 20.07.2018р.

Отже, існує реальна загроза унеможливлення виконання рішення за позовом про стягнення заборгованості.

Зазначене стало підставою для звернення до суду з даною заявою про забезпечення позову до подачі відповідної позовної заяви.

Дослідивши заяву про забезпечення позову з доданими до неї документами, суд приходить до наступного.

З наданих заявницею документів вбачається, що між нею та ОСОБА_2 після розірвання шлюбу було досягнуто згоди про поділ спільного майна подружжя, однак останній на виявляє вимоги щодо цього майна, тому заявниця звертається до суду із позовними вимогами.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 4 ст. 152 ЦПК України визначено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен предявити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності звязку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, про те, що існує реальна загроза невиконання судового рішення, тому заявлені вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 є співмірним заявленим позовним вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а відтак й порушить його права на судовий захист.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-155, 157, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно задовольнити.

До вирішення судом по суті спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на майно вжити заходи забезпечення позову шляхом :

-накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи у порядку вимог ст. 158 ЦПК України.

Строк предявлення ухвали до виконання три роки.

Примірник ухвали про забезпечення позову направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Заявник повинен предявити позов протягом 10 днів з дня постановлення даної ухвали.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев