РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

"20" липня 2018 р. Справа № 145/669/18

Провадження № 2/145/537/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Крикливої М.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «Поділля» про стягнення заборгованості за заробітною платою, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що з 01.04.2003 року по 14.08.2017 року він працював у Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «Поділля» на посаді виконроба.

Починаючи з лютого по травень 2017 року йому не виплачувалася заробітна плата, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 9794,74 грн. Після звільнення розрахунок з ним також не був проведений.

Відповідно до ст. 117 КЗпП його середній заробіток за час затримки по день подання цього позову становить 36928,51 грн.

Відповідач протягом року не виплачує йому заробітну плату, тим самим позбавляє засобів для існування. Він отримує невелику пенсію, 1700 грн., його дружина - 1500 грн. У 2016 році він пережив інфаркт міокарда та дві операції з приводу стентування. Вся його пенсія, іноді більше, йде на придбання ліків. Змушений відмовляти в купівлі речей, до яких раніше звик, тобто докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини.

Оцінює моральну шкоду в 3000 грн.

Просить стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля» на його користь заборгованість у розмірі 49723,25 грн., у тому числі: 9794,74 грн. заборгованості за заробітною платою, 36928,51 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по 20 квітня 2018 року включно, 3000,00 грн. моральної шкоди.

Судові витрати покласти на відповідача.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлені своєчасно, у встановленому законом порядку. Надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позові, не заперечує проти заочного вирішення справи.

Представник відповідача СТОВ «Поділля» двічі (25.05. та 20.07.2018 року) в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Заяв про відкладення розгляду справи суду не надано. Причин неявки не повідомлено, відзиву на позов не подано..

Зі згоди представника позивача судом вирішено розглядати справу в порядку заочного розгляду.

Відповідач не використав можливість і право реалізувати свої процесуальні права заперечувати проти позову, не забезпечив присутність його представника в судовому засіданні, не надав суду доказів, які б спростовували позовні вимоги позивачки Небажання відповідача надати докази, які б спростовували позовні вимоги позивачки, з'являтися на виклик суду, дало суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задоволити частково.

З 01.04.2003 року по 14.08.2017 року позивач працював у Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «Поділля» на посаді виконроба, що стверджується трудовою книжкою позивача.

На час звільнення заборгованість відповідача по заробітній платі позивачу склала у розмірі 9794,74 грн., яка утворилась, починаючи з лютого по травень 2017 року. Розмір заборгованості підтверджується довідкою СТОВ «Поділля» № 608 від 03 липня 2017 року (а.с.8).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, вказані у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до Розділів І,ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від лютого 1995 р. N 100 середньомісячна заробітна плата у випадку затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за

останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою

пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п.3 розділу ІІІ даного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі

Відповідно до п.8 Розділу ІУ даного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно поданих доказів, останніми двома місяцями позивача роботи, що передують звільненню, є квітень та травень 2017 року. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з червня 2017 року по квітень 2018 року (20.04.2018 року включно) склав 36928,51 грн. ( середньоденний заробіток 165,60 грн. (3258,35 грн. (зарплата за квітень 2017 року) + 3200 грн. ( зарплата за травень 2017 року): 39 ( кількість робочих днів за квітень-травень 2017 року) х 223 робочих дні за період червень 2017 року - по 20.04.2018 року включно).

Оскільки відповідач не розрахувався з позивачом у повному обсязі на момент звільнення з роботи, то згідно норм статті 117 КЗпП України позовні вимоги підлягають задоволенню і в частині стягнення заборгованої заробітної плати, і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, а також частково щодо відшкодування завданої моральної шкоди.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 у справі № 6-77цс11.

Конституційний Суд України у власному рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу зазначив, що в аспектi конституцiйного звернення положення частини першої статтi 233 Кодексу законiв про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слiд розумiти так. Для звернення працiвника до суду з заявою про вирiшення трудового спору щодо стягнення середнього заробiтку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звiльненнi та про вiдшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримiсячний строк, перебiг якого розпочинається з дня, коли звiльнений працiвник дiзнався або повинен був дiзнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всiх належних при звiльненнi сум, фактично з ним розрахувався.

Відповідно до ст. 237-1 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи вимоги статті 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, суд встановив, що через порушення трудових прав позивачу, що полягає у невиплаті заробітної плати на момент звільнення з роботи, він без законних на те підстав була позбавлені можливості отримати належну винагороду за працю, внаслідок чого, був поставлений в скрутне матеріальне становище, що, безумовно, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порушення його законних прав призвело до моральних страждань, які дають суду підстави для стягнення з відповідача коштів у відшкодування спричиненої моральної шкоди. З врахуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування заподіяної моральної шкоди 1000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати позивача складають 1704,80 грн. (704 грн. 80 коп. судового збору, 1000 грн. витрати на правничу допомогу адвоката), що стверджується квитанцією про сплату судового збору від 19.04.2018 року, рахунком фактурою від 17.04.2018 року, договором про надання правової допомоги від 09.04.2018 року, випискою ПАТ «Укргазбанк» від 19.04.2018 року, актом приймання передачі наданих послуг від 20.04.2018 року.

Таким чином, до стягнення підлягають 1636,09 грн. ( 95,97 % (процент задоволених позовних вимог) x 1704,80 грн. (розмір судових витрат) /100).

Керуючись ст.ст.2, 3 5,7, 9,10-13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 280, 284 ЦПК України, ст.ст.115-117, 237-1 КЗпП України, ст.23 ЦК України, -

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля» (23340, Вінницька область, Тиврівський район село Строїнці, вул..50-річчя Жовтня, 8, ідентифікаційний номер 32192534) на користь ОСОБА_1 (23340, Вінницька область, Тиврівський район, с.Строїнці, вул.. Богуна, буд. 5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість за заробітною платою в сумі 9794 грн. 74 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 36928 грн. 51 коп. та на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. та судові витрати в сумі 1636,09 грн., а всього 49359 (сорок дев'ять тисяч триста п'ятдесят дев'ять) гривень 34 копійки.

В задоволенні решті вимог ОСОБА_1 до СТОВ «Поділля» відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи якому повне заочне рішення суду не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява протягом 20 днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня складання в повного судового рішення, тобто з 20 липня 2018 року.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочного рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної чинності, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя:ОСОБА_4