Постанова

Іменем України

31 липня 2018 року

місто Київ

справа № 1111/4071/12

провадження № 61-8372зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК»,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Подільського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Пісна Валентина Сергіївна,

заінтересована особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження заяву Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року у складі судді Завгородньої І. М. у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Пісної Валентини Сергіївни, заінтересована особа - ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК»

(далі - ПАТ «РОДОВІД БАНК», банк) звернулось до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просило визнати незаконними дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Пісної В. С. у виконавчому провадженні № 51408595 під час ухвалення постанови від 23 березня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу та скасувати цю постанову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 червня 2017 року відмовлено у задоволенні зазначеної скарги.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 липня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ПАТ «РОДОВІД БАНК» подало на них касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року касаційну скаргу ПАТ «РОДОВІД БАНК» на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 липня 2017 року визнано неподаною і повернуто особі, яка її подала, у зв'язку із несплатою судового збору.

У грудні 2017 року банк звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року.

У поданій заяві ПАТ «РОДОВІД БАНК» просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року і передати справу на розгляд до суду касаційної інстанції з передбаченої у пункті 2 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі, - статей 3, 4 Закону України «Про судовий збір».

На підтвердження зазначених обставин ПАТ «РОДОВІД БАНК» посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2017 року у справі № 6-18360ск17 та від 19 серпня 2017 року у справі № 6-19572ск17, в яких, на його переконання, неоднаково застосовано одні й ті ж самі норми права.

Ухвалою Верховного Суду України від 08 грудня 2017 року відкрито провадження у цій справі за поданою заявою та витребувано матеріали справи з Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Верховним Судом України заяву ПАТ «РОДОВІД БАНК» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2018 року справу призначено до розгляду Верховним Судом у складі колегії із п'яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені у заяві доводи, Верховний Суд зробив висновок, що заява задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Згідно з частиною першою статті 360-5 ЦПК України 2004 року Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, були застосовані правильно.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на виконанні у Подільському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (далі - Подільський ВДВС) перебував виконавчий лист від 07 вересня 2012 року № 1111/4071/12, виданий Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення з Копотієнко Ю. В. на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованості за кредитним договором в сумі 9 983, 97 грн.

15 червня 2016 року державним виконавцем Подільського ВДВС Пісною В. С. на підставі постанови відкрито виконавче провадження з примусового виконання згаданого виконавчого документа, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження для виконання та для відома.

Державним виконавцем направлено запити до реєстраційних органів МРЕВ ДАІ УМВС України в Кіровоградській області, реєстраційної служби щодо надання інформації стосовно боржника, а також до Кіровоградської обласної державної податкової інспекції (далі - Кіровоградська ОДПІ) про надання вичерпної інформації про наявність рахунків, відкритих у кредитних та банківських установах м. Кіровограда, та щодо місця роботи боржника, а також до Управління Пенсійного фонду України, Держсільгоспінспекції.

Згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек відомості відносно боржника відсутні.

Відповідно до довідок Кіровоградської ОДПІ інформація стосовно боржника в Державному реєстрі фізичних осіб відсутня, відомості про відкриття боржником рахунків у банках також відсутні, відповідно до довідки УПФУ боржник на обліку не значиться. Згідно з відповіддю ДАІ за боржником не значиться зареєстрованого автотранспорту.

14 лютого 2017 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1, та встановлено, що у боржника відсутнє належне йому на праві власності майно, на яке можливо звернути стягнення.

На все майно боржника накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження, що підтверджується Інформаційною довідкою від 27 лютого 2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта.

З урахуванням викладеного 23 березня 2017 року державним виконавцем постановою повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, що набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні скарги банку, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що державним виконавцем проведені всі необхідні дії з метою виявлення майна боржника, а тому в зв'язку з відсутністю такого майна, ним правомірно ухвалено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Не погодившись із наведеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ПАТ «РОДОВІД БАНК» подало касаційну скаргу на ці рішення.

Постановляючи ухвалу про повернення касаційної скарги заявнику, суд касаційної інстанції виходив з того, що банк на виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року не усунув недоліки скарги, не сплатив судовий збір за її подання, а тому скарга підлягає поверненню.

Разом з тим, в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2017 року та від 19 серпня 2017 року, наданих для порівняння, суд касаційної інстанції звільнив ПАТ «РОДОВІД БАНК» від сплати судового збору за подання касаційних скарг.

Отже, існує неоднакове застосування судом касаційної інстанції статей 3, 4 Закону України «Про судовий збір».

Вирішуючи питання про правильність застосування у подібних правовідносинах зазначеної норми процесуального права, Верховний Суд виходить з такого.

Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина друга статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Основного Закону України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення.

У той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення ЄСПЛ у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно із частиною другою статті 79 ЦПК України 2004 року розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Об'єкти сплати судового збору, тобто процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Такими об'єктами є процесуальні документи, які особа подає до суду (позовна заява, апеляційна чи касаційна скарга, заява про перегляд судового рішення тощо). Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті 3 Закону України «Про судовий збір»).

Стосовно документів, за подання яких судовий збір справляється, у статті 4 Закону України «Про судовий збір» установлюються розміри ставок судового збору. При цьому розміри ставок судового збору так само залежать від характеристики об'єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (в окремих випадках - у поєднанні з характеристикою суб'єкта, який звертається до суду).

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Підпунктом 9 пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду. Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на усі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких постановляються відповідні ухвали.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 12-66гс18.

Такого ж по суті висновку дійшов і суд касаційної інстанції в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, і цей висновок відповідає нормам процесуального права, тому підстави для скасування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року відсутні.

Підсумовуючи, Верховний Суд встановив факт неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права, втім норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, були застосовані правильно, тому подана заява Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» про перегляд Верховним Судом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року задоволенню не підлягає.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, пунктом 2 частини першої статті 355, частиною першою статті 360-2, пунктом 2 частини першої статті 360-3, статтею 360-5 ЦПК України 2004 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» про перегляд Верховним Судом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик