АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2018 року м. Чернівці справа № 727/11463/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Костюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до державного реєстратора Чернівецької міської ради ОСОБА_3, Чернівецької міської ради, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання рішення державного реєстратора протиправним, скасування запису про право власності, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 травня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Смотрицького В.Г.,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до державного реєстратора Чернівецької міської ради ОСОБА_3, Чернівецької міської ради, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання рішення державного реєстратора протиправним, скасування запису про право власності.

Позовна заява мотивована тим, що 14 серпня 2006 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено іпотечний договір № E/V-062254-1, яким забезпечено виконання зобовязань ОСОБА_2, що випливали з кредитного договору від 14 серпня 2006 року №E/V-062254 з повернення кредиту в розмірі 45 000 доларів США у термін 60 місяців до 12 серпня 2011 року. Отже, строк дії іпотечного договору закінчився.

Відповідно до витягів про державну реєстрацію прав від 22 листопада 2011року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за двома співвласниками: ОСОБА_2 ? частки та ОСОБА_1 ? частки. Право власності по ? частці за кожним із співвласників зареєстровано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 жовтня 2011року.

ОСОБА_1 будучи співвласником ? частки квартири не давала згоди на передачу її в іпотеку та договір не підписувала.

Згідно з інформаційною довідкою від 08 серпня 2017 року, отриманої Шевченківським районним судом м. Чернівці, ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєструвало за собою право власності на спірну квартиру 13 грудня 2016 року. Рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру та дії щодо реєстрації права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» було вчинено державним реєстратором ОСОБА_3 Підставою реєстрації права власності став іпотечний договір від 14 серпня 2006 року.

На час реєстрації права власності на квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк» у спірній квартири окрім ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована малолітня донька власника ОСОБА_4-М., ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім цього, вважає, що банк вже скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку і позов банку був задоволений, а тому банк не мав права використовувати інший спосіб звернення стягнення.

Рішення про реєстрацію права власності на квартиру прийнято реєстратором за відсутності документів, які підтверджують факт порушення умов кредитного договору.

У державного реєстратора були відомості про те, що на квартиру був накладений арешт з 14 грудня 2009 року, не пов'язаний із реєстрацією обтяження при укладенні договору іпотеки, який є чинний до цього часу і він не був знятий, отже є наявні, зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Також, у реєстратора були відсутні докази вручення вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_2, яка є боржником та іпотекодавцем, згідно договору іпотеки.

В рекомендованому повідомленні відсутні відомості про вручення ОСОБА_2 рекомендованого листа від банку, так як і відсутні відомості про те, що банком взагалі направлялася будь-яка вимога про повернення боргу та попередження про звернення стягнення, так як опис вкладення до поштових конвертів відсутній.

Позивач ОСОБА_2 зазначала, що не зареєстрована та не проживає ні у спірній квартирі АДРЕСА_2, а ні по вул. Південно-Кільцевій,4а/118, і банку про це було відомо, отже вона не отримувала ніяких повідомлень від банку про звернення стягнення на квартиру шляхом визнання права власності.

Рішення та дії державного реєстратора щодо реєстрації права власності на квартиру, власниками якої були ОСОБА_2 ? частки та ОСОБА_1 ? частки, за ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки, що фактично було відчуженням нерухомого майна на користь банку є незаконними, оскільки були вчинені з порушенням прав малолітньої дитини на проживання в квартирі та без згоди органу опіки та піклування.

Як вбачається із умов кредитного договору від 14 серпня 2006 року, квартира АДРЕСА_3 була передана в заставу за споживчим кредитом наданим в іноземній валюті та не перевищує площу у 140 кв.м., площа квартири становить 49,40кв.м.

Власник ? частки квартири, ОСОБА_1, є майновим поручителем іпотекодавцем (навіть якщо вона не була обізнана з тим, що квартира перебуває в іпотеці), квартира має площу меншу ніж 140 кв.м., була передана на забезпечення споживчого кредиту наданого у валюті, а тому неї поширюється дія закону України ««Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Строк виконання зобовязання визначений 13 серпня 2011 роком, але право власності за ПАТ КБ «Приватбанк» було зареєстровано державним реєстратором ОСОБА_3 15 грудня 2016року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Посилаючись на ці обставини, просили суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32931029 від 15 грудня 2016 року, прийняте державним реєстратором ОСОБА_3 щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 травня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32931029 від 15 грудня 2016 року, прийняте державним реєстратором ОСОБА_3 щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ПАТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зокрема зазначає, що неправильним є висновок суду про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не може ініціювати процедуру позасудового врегулювання спору, так як уже скористався судовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно є відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Вказує на те, що банк направляв письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором на адресу позивачів рекомендованим листом, а їх ухилення від отримання листів не може впливати на права кредитора.

Крім того зазначає, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стосується лише стадії виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Сторони в судове засідання, призначене на 26 липня 2018 року не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що при реєстрації права власності на спірну квартиру державний реєстратор порушив вимоги чинного законодавства.

Так, суд зазначив, що банк вже скористався судовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Серед документів, які були надані реєстратору для реєстрації права власності, відсутні документи, які підтверджують факт порушення умов кредитного договору та доказів отримання іпотекодавцем та боржником ОСОБА_2 письмової вимоги про усунення таких порушень.

Відмовляючи в задоволенні позову до державного реєстратора, суд першої інстанції виходив з того, що при реєстрації права власності ОСОБА_3, діяла не як фізична особа, а як посадова особа органу місцевого самоврядування працівник Чернівецької міської ради.

Такі висновки суду є правильними.

Судом установлено, що 14 серпня 2006 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено іпотечний договір № E/V-062254-1, яким забезпечено виконання зобовязань ОСОБА_2, що випливали з кредитного договору від 14 серпня 2006 року №E/V-062254 з повернення кредиту в розмірі 45 000 доларів США у термін 60 місяців до 12 серпня 2011 року (а.с.20-21).

Встановлено, що боржником належним чином не виконувалися умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2009 року позов ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 серпня 2009 року в розмірі 49 530,47 доларів США (377 263,68грн.) звернуто стягнення на квартиру №23, яка знаходиться в будинку 9 по вул. Воробкевича в м.Чернівці Реалізацію предмета іпотеки провести шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 394 246грн. (а.с.155-156).

24 листопада 2011 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 15 лютого 2012 року, частково задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про примусове виселення та звільнення займаного приміщення. Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_5.

Згідно з витягами про державну реєстрацію прав № 332135753 та № 32135477 від 22 листопада 2011 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано право власності по ? частці за кожною на квартиру №23 по вул. Воробкевича у м. Чернівці, відновідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 жовтня 2011 року.

Відповідно до довідки ПП «Ремжитлосервіс» від 21 вересня 2017 року у квартирі АДРЕСА_6, зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_4-М., ІНФОРМАЦІЯ_1, з 04 серпня 2015 року.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно № 93901357 від 08 серпня 2017 року, отриманої Шевченківським районним судом м. Чернівці вбачається, що рішенням державного реєстратора ОСОБА_3 15 грудня 2016 року було прийнято рішення № 32931029 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо реєстрації права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_6 за ПАТ КБ «ПриватБанк». Підставою виникнення права власності на квартиру у ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначено іпотечний договір від 14 серпня 2006 року.

З цієї ж довідки, в розділі актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень, вбачається, що 14 грудня 2009 року на квартиру накладено арешт відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка була винесена старшим державним виконавцем Сарахман П.М., номер запису про обтяження 18037868.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно з п. 12 договору іпотеки за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду.

Відповідно пункт 12.3.1 договору іпотеки, який є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору, в тому числі шляхом прийняття предмета іпотеки у власність, в порядку визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, за змістом Закону України «Про іпотеку» та погодженого сторонами іпотечного договору іпотекодержатель може скористатися лише одним із наведених вище способів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом установлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» уже скористалося судовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки і ці обставини не були враховані державним реєстратором при вчиненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, предмет іпотеки.

Крім цього, державним реєстратором не було дотримано вимог в частині отримання доказів іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушень.

Згідно з п. 11 договору іпотеки право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває, в разі, якщо на день визначений основним зобовязанням, іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або пеню або іншу заборгованість , та/або платежі та санкції, передбачені або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим договором, втому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання та у випадку невиконання іпотекодавцем п.2 цього договору.

При настанні зазначених у абзаці першому цього пункту договору випадків іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання та/або зобовязань, передбачених цих договором, у не менш ніж 30 денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення. Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.

Згідно з ч. 1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Приписами ч.1 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною 4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені майнові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (далі - Порядок) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, наведеними правовими нормами визначено вичерпний перелік обовязкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності а предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, і з огляду на закріплені у ст.ст.10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

У справі, що переглядається, встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» надало державному реєстратору такі документи: копію іпотечного договору від 14 серпня 2006 року, вимогу про усунення порушень та намір звернути стягнення на предмет іпотеки, та копію повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому відсутні будь-які відмітки про вручення зазначеного документу ОСОБА_2 (а.с.134).

Щодо посилання в мотивувальній частині рішення суду, як на підстави задоволення позову, на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та порушення прав малолітньої, яка зареєстрована та проживає в спірній квартирі, отже при вчиненні будь-яких дій щодо житлового приміщення потрібна попередня згода органу опіки та піклування, суд зазначає наступне.

Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У справі, що переглядається, звернення стягнення на квартиру як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки ОСОБА_2 надала іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотеко держателя, яка висловлена в п.12.3.1 іпотечного договору.

Тобто, реєстрація права власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснена за згодою ОСОБА_2, що висловлена у пункті 12.3.1 договору іпотеки, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Також державною реєстрацією права власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк» не порушені права малолітньої дитини, оскільки на момент укладення договору іпотеки 14 серпня 2006 року у ОСОБА_4-М. було відсутнє майнове право (право користування) спірною квартирою, виходячи з того, що вона народжена у м.Брюссель і зареєстрована у даній квартирі 04 серпня 2015 року (а.с.28,31). Докази проживання малолітньої у даній квартирі на момент укладення договору іпотеки в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, однак на суть прийнятого рішення не впливають.

З огляду на викладені обставини. колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що банк уже скористався судовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки, а також іпотекодавцеві не була вручена письмова вимога про усунення порушень по кредитному договору, а відповідно державний реєстратор без таких доказів не вправі був вчиняти реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 3 серпня 2018 року

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

ОСОБА_7