ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/754/18 Справа № 189/677/17 Суддя у 1-й інстанції - Пустовар О.С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з додатковою відповідальністю

«Страхова компанія «Промінвест»,

на заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Укрстройінвєст», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест» про визнання недійсними договорів та застосування наслідків недійсності правочинів шляхом стягнення коштів, одержаних на їх виконання, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства «Укрстройінвєст», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест» про визнання недійсними договорів та застосування наслідків недійсності правочинів шляхом стягнення коштів, одержаних на їх виконання /а.с. 1-4/.

Позов обґрунтовано тим, що наприкінці березня 2017 року з мережі Інтернет їй стало відомо про ПП "УКРСТРОЙІНВЄСТ.", яке нібито надає кошти у кредит під вигідні відсотки. 04 квітня 2017 року між позивачкою та ПП "УКРСТРОЙІНВЄСТ." було укладено договір позики №1808896. Крім того, при укладенні вказаного договору позики, який фактично є кредитним договором, з ПП "УКРСТРОЙІНВЄСТ.", консультант також запевнила про необхідність укладення договору страхування від нещасного випадку, у забезпечення виконання зобовязань (отримання суми коштів за договором позики), за умовами якого позивач повинен сплатити страховий платіж у розмірі 7000 грн. як забезпечення виконання зобовязання за договором позики, який, у результаті надання кредитних коштів, буде перерахований як черговий платіж за користування кредитними коштами, оскільки потреба у забезпеченні виконання такого зобовязання вже відпаде. При цьому направила позивачку до іншого ТДВ "Страхова компанія "ПРОМІНВЕСТ" від 04 квітня 2017 року №1405-17, який вже містив підпис керівника ОСОБА_2 та печатку товариства, решту незаповнених полів консультант заповнив власноручно. На виконання умов договору страхування ОСОБА_1 сплатила платіж та надала ксерокопію квитанції. Згідно умов договору позики, надання коштів підприємство повинно було здійснити не пізніше трьох робочих банківських днів, проте після спливу такого строку, на неодноразові телефонні запити, позивачці було повідомлено, що нажаль надати кошти вони зараз не мають змоги з різноманітних причин. Щоразу називалися нові дати надання коштів, а телефонні номери за якими вона звязувалася з консультантами неодноразово змінювалися. До теперішнього часу зобовязання відповідачем ПП "УКРСТРОЙІНВЄСТ." не виконано. 07 квітня 2017 року позивачкою на адресу відповідача 2 було направлено заяву про намір розірвати договір добровільного страхування від 04 квітня 2017 року №1405-17 та повернути сплачені нею кошти, однак, станом на теперішній час будь-якої відповіді нею не отримано. На волевиявлення ОСОБА_1, при укладанні вищевказаного договору, вплинули два чинники це реклама і консультація. Реклама відповідача 1 є недобросовісною, порушує своїм змістом та формою чинне Законодавство України, вводить в оману та завдає шкоду споживачу внаслідок неточності, недостовірності її змісту, двозначності висловлювань і тверджень, що подаються у ній, перебільшення переваг рекламованого об'єкта, а також замовчування його недоліків. Спірний договір позики був укладений під впливом обману і нечесної підприємницької практики. Його умови прямо суперечить вимогам низки законів та Конституції України. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. В звязку з чим, ОСОБА_1 просить визнати недійсними договір позики №1808896 від 04 квітня 2017 року, укладений між нею та ПП "УКРСТРОЙІНВЄСТ.", а також договір страхування від 04 квітня 2017 року № 1405-17, укладений між нею та ТДВ "Страхова компанія "ПРОМІНВЕСТ"; Стягнути з ТДВ "Страхова компанія "ПРОМІНВЕСТ" на користь ОСОБА_1 7000 гривень, сплачених нею за договором добровільного страхування від нещасних випадків № 1405-17 від 04 квітня 2017 року.

Заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 /а.с. 72-76/.

Визнано договір позики №180889604 від 04 квітня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством "УКРСТРОЙІНВЄСТ." - недійсним.

Визнано договір добровільного страхування від нещасних випадків № 1405-17 від 04 квітня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ПРОМІНВЕСТ" - недійсним.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ПРОМІНВЕСТ" на користь ОСОБА_1 7000 (сім тисяч) гривень сплачених нею за договором добровільного страхування від нещасних випадків № 1405-17 від 04 квітня 2017 року.

Стягнуто в солідарному порядку з Приватного підприємства "УКРСТРОЙІНВЄСТ." та Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ПРОМІНВЕСТ" на користь держави 640 грн. судового збору.

Не погодившись із таким рішенням ТДВ "Страхова компанія "ПРОМІНВЕСТ" звернулось із апеляційною скаргою, в якій просило рішення суду першої інстанції змінити та відмовити в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ Страхова компанія Промінвест /а.с. 116-118/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у правовідносинах зі страховиком позивач діяла добровільно, свідомо, на свій розсуд та ризик, а страховик, у свою чергу, діяв у межах закону та своїх повноважень. Позивач під час розгляду справи не спростувала зазначені обставини. Позивач не довела відсутність у неї інформації щодо умов спірного договору страхування та обставин введення її в оману щодо умов цього договору. Спірний договір страхування є самостійним правочином, має свої предмет та умови та не є пов'язаним з договором позики, укладеним між позивачем та ПП «Міжнародна. Інвєстиційна. Компанія.».

Судове рішення у частині вирішення позовних вимог до ПП «Міжнародна. Інвєстиційна. Компанія.» не оскаржується, а тому апеляційному перегляду не підлягає.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

09 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ПП "УКРСТРОЙІНВЄСТ." було укладено договір позики №1808896.

Згідно з п. 3.3.1., 3.3.2. договору Позичальник зобов'язаний на момент укладення договору забезпечити Позикодавця всіма необхідними документами для здійснення ним дій, передбачених пп. 3.2.1 цього договору; бути застрахованим від нещасного випадку, та надати оригінал договору добровільного страхування від нещасного випадку, страхова сума страхувальника (Позичальника) в якому повинна становити подвійну суму узгодженої позики, яку Позичальник має намір отримати.

Як вбачається з п. 3.1.1 договору Позикодавець (відповідач 1) зобовязується надати Позичальнику позику у разі виконання Позичальником умов цього договору в сумі, попередньо погодженій з Позикодавцем у разі виконання умов договору та надання забезпеченої гарантії в забезпечення виконання зобовязань Позичальника за цим договором.

Цього ж дня 04 квітня 2017 року, між позивачем ОСОБА_1 та ТзДВ «Страхова компанія «ПРОМІНВЕСТ» було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № 1405-17.

За умовами вищевказаного договору позивачем ОСОБА_1 було внесено суму коштів в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень, що підтверджується квитанцією №0.0.738987691.1 від 04 квітня 2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині позову до ТДВ Страхова компанія ПРОМІНВЕСТ про визнання недійсним договору добровільного страхування та стягнення з ТДВ Страхова компанія ПРОМІНВЕСТ 7000,00 грн., суд першої інстанції керувався тим, що спірні договори є взаємопов'язані та були направлені на неправомірне заволодіння коштами позивача шляхом введення її в оману, про що свідчить також той факт, що позивач виконала умови обох договорів, проте кошти у позику не отримала.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у пункті 2 частини першої, частинах другій та шостій статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно потреби у послугах.

Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» передбачена недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом ненадання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору, спонукання споживача споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом введенння в оману стосовно потреби у послугах.

Дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст.212 ЦПК України(чинної на момент ухвалення рішення), а також врахувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що згідно з умовами договору позики № 1808896 від 04 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 з метою отримання у позику грошових коштів була зобовязана бути застрахованим від нещасного випадку, та надати оригінал договору добровільного страхування від нещасного випадку, страхова сума страхувальника (Позичальника) в якому повинна становити подвійну суму узгодженої позики, яку Позичальник має намір отримати, тобто забезпечити таким чином гарантії отримання коштів, тому спірні договори є взаємоповязаними.

Позивач будучи введеною в оману, уклала договір добровільного страхування від нещасного випадку від 04.04.2017 року №1405-17 виключно на виконання п.3.3.2 договору № 180889604 від 04.04.2017 року, укладеного з ПП «УКРСТРОЙІНВЕСТ.».

За таких обставин, у звязку із відсутністю волевиявлення ОСОБА_1 на укладення правочину суд першої інстанції обґрунтовано визнав зазначений договір добровільного страхування від нещасного випадку недійсним, та відповідно до правил ст.216 ЦК України застосувавши наслідки недійсності правочину стягнув зі страхової компанії на користь позивача 7 000 грн. на відшкодування сплаченої ним суми.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі, що виконання договору страхування не залежало від укладення договорів позивача з іншими контрагентами.

Встановивши, що договір добровільного страхування від нещасних випадків був укладений позичальником на виконання умов договору позики, укладеного позичальником з юридичною особою, яка не мала ліцензії на надання фінансових послуг, відомості про яку відсутні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, спірні договори були укладені в один день, в одному місці, їх змінні умови візуально рукописно заповнені однією особою, позичальник самостійно страхову компанію не обирала, послуги зі страхування життя і здоровя не мала наміру отримувати, на виконання спірного договору сплатила страховий платіж під умовою отримання позики, проте грошових коштів за договором позики так і не отримала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання договору добровільного страхування від нещасних випадків від 04 квітня 2017 року недійсним на підставі статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 230 ЦК України.

За правилом статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки суд першої інстанції, дійшов висновку про визнання недійсним укладеного між сторонами договору добровільного страхування від нещасних випадків, правильним є стягнення з ТДВ «СК «Промінвест» на користь ОСОБА_1 сплаченого на виконання умов договору страхового платежу.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_3