Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 598/1805/14-ц

провадження № 61-15600св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Колодненська сільська рада Збаразького району Тернопільської області, Збаразьке районне бюро технічної інвентаризації Тернопільської області, приватний нотаріус Збаразького нотаріального округу Тернопільської області Шаль (Хвеськович) Наталія Олексіївна, реєстраційна служба Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_7 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 17 травня 2016 року у складі головуючого-судді Щербатої Г. Р. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 23 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Щавурської Н. Б., Фащевської Н. Є., Ходоровського М. В.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, Колодненської сільської ради Збаразького району Тернопільської області, Збаразького районного бюро технічної інвентаризації Тернопільської області, приватного нотаріуса Збаразького нотаріального округу Тернопільської області Шаль (Хвеськович) Н. О., реєстраційної служби Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області про скасування державної реєстрації, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання частково недійсним договору дарування.

Позовна заява мотивована тим, що житловий будинок зі всіма будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 належав на праві власності в рівних частках його батьку ОСОБА_8, матері ОСОБА_9 та сестрі ОСОБА_10 по 1/3 частці за кожним.

Позивач зазначає, що після смерті його матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та залишила заповіт на його ім'я, він прийняв спадщину у встановленому законом порядку.

Згодом йому стало відомо, що на підставі рішення виконавчого комітету Колодненської сільської ради Збаразького району Тернопільської області № 3 від 22 січня 2008 року право власності на вказаний житловий будинок було оформлено за ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в рівних частках за кожним. 19 березня 2008 року ОСОБА_8 свою частку подарував ОСОБА_5

У зв'язку з чим він звертався до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, за наслідками розгляду якого рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2010 року було скасоване рішення виконавчого комітету Колодненської сільської ради Збаразького району Тернопільської області № 3 від 22 січня 2008 року. Крім того вказаним рішенням встановлено, що він є спадкоємцем після смерті ОСОБА_9

Ураховуючи викладене ОСОБА_4 просив: скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_5 та ОСОБА_8 від 12 березня 2008 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно ОСОБА_5 та ОСОБА_8 від 12 березня 2008 року; визнати недійсним договір дарування ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 19 березня 2008 року та скасувати державну реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 17 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт порушення відповідачами прав позивача є доведеним, однак останній пропустив строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, що є підставою для відмови в позові.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 23 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 17 травня 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись з рішенням районного суду, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем пропущено позовну давність.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_7 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована доводами, наведеними у позовній заяві, а також тим, що протягом тривалого часу він не міг отримати документів, що стосуються його прав на спадкове майно та його робота пов'язана з постійними відрядженнями за кордон, а тому не міг вчасно звернутися до суду з указаним позовом.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

05 грудня 2016 року ОСОБА_5 подала заперечення на касаційну скаргу, у яких посилаючись на відповідність ухвалених у справі судових рішень нормам матеріального та процесуального права, та надуманість доводів скарги, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

13 квітня 2018 року справу № 598/1805/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Колодненської сільської ради Збаразького району Тернопільської області, Збаразького районного бюро технічної інвентаризації Тернопільської області, приватного нотаріуса Збаразького нотаріального округу Тернопільської області Шаль (Хвеськович) Н. О., реєстраційної служби Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області про скасування державної реєстрації, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання частково недійсним договору дарування передано до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Суди встановили, що станом на 15 квітня1991 року у житловому будинку АДРЕСА_1, що рахувався колгоспним двором, проживали ОСОБА_8 - голова двору, та члени двору ОСОБА_9 - дружина і ОСОБА_10 - дочка, які відповідно до Закону України «Про власність» є співвласниками вказаного домоволодіння і частка кожного із них становить 1/3.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати сторін по справі ОСОБА_9

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, в тому числі, входила 1/3 частина вищевказаного житлового будинку.

За життя ОСОБА_9 22 травня 2007 року склала заповіт, посвідчений секретарем Колодненської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 31, відповідно до якого належну їй на праві власності частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями вона заповіла ОСОБА_5 - 2/3 частини та ОСОБА_4 - 1/3 частина.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_9, подавши до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_8 від спадкування обов'язкової частки після смерті дружини ОСОБА_9 відмовився, про що подав заяву до нотаріальної контори.

22 січня 2008 року виконавчим комітетом Колодненської сільської ради Збаразького району Тернопільської області прийнято рішення № 3, яким оформлено право власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_5 та ОСОБА_8

На підставі цього рішення 12 березня 2008 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 видані свідоцтва про право власності на 1/2 частини домоволодіння кожному.

19 березня 2008 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_5, належну йому на праві приватної власності 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Отже, ОСОБА_5 стала власником всього вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько сторін по справі ОСОБА_8

Після смерті батька спадщину прийняв позивач ОСОБА_4, звернувшись у Збаразьку нотаріальну контору з відповідною заявою та отримавши 01 серпня 2009 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Крім того, рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2010 року позов ОСОБА_4 до Колоденської сільської ради Збаразького району Тернопільської області, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог Шаль (Хвеськович) Н. О. про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування задоволено та скасовано рішення виконавчого комітету Колодненської сільської ради Збаразького району Тернопільської області № 3 від 22 січня 2008 року про оформлення права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_5 та ОСОБА_8 по 1/2 частині за кожним.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Отже суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що права ОСОБА_4 щодо спадкування частини спірного житлового будинку є порушеними, оскільки останній, у передбачений законом строк, прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_9, яка була співвласником 1/3 частини спірного житлового будинку, а також з урахуванням обставин, які встановлені рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2010 року та які відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року не підлягають доказуванню.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 про порушення своїх прав дізнався у 2010 році, оскільки звертався до суду з відповідним позовами, а саме, з позовом про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Колодненської сільської ради Збаразького району Тернопільської області № 3 від 22 січня 2008 року про оформлення права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_5 та ОСОБА_8 по 1/2 частині за кожним, а також про визнання недійсним договору дарування спірного житлового будинку.

В той час як за захистом свого порушеного права у цій справі звернувся до суду лише у вересні 2014 року.

Відповідачі, заперечуючи проти позову, просили застосувати наслідки спливу позовної давності.

Таким чином суди попередніх інстанцій, встановивши, що порушене право позивача підлягає захисту, дійшли правильного висновку про те, що останній, звертаючись до суду з указаним позовом, пропустив позовну давність, про застосування наслідків якої просили відповідачі, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови в позові.

Доводи касаційної скарги про те, що він не міг вчасно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з поважних причин є необґрунтованими, оскільки спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи та яким надана належна оцінка судами.

Інші доводи касаційної скарги містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. Ці доводи не дають підстав вважати, що апеляційним судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не допускаються.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 17 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик