Справа № 296/4049/17
РІШЕННЯ
Іменем України

"04" жовтня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого-судді Галасюка Р.А.,

секретаря Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 327 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі Житомирського прикордонного гарнізону, третя особа Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області про визнання дій неправомірними, рішення незаконним і його скасування та зобов`язання вчинити дії і визнати права на житло, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у травні 2017 року звернувся до суду з позовом до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України та Житлової комісії Житомирського прикордонного гарнізону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив визнати рішення вказаної житлової комісії від 25 квітня 2017 року про розподіл житла військовослужбовцям та ветеранам в новозбудованому будинку для прикордонників за адресою: АДРЕСА_1 ), таким, що суперечить чинному законодавству, неправомірним, незаконним і скасувати його. Також просив зобов`язати житлову комісію розглянути питання щодо виділення йому та членам родини, які перебувають на квартирному обліку, жилої площі для постійного проживання з урахуванням всіх пільг і переваг, передбачених законодавством. Одночасно з поданням позову було внесено заяву про його забезпечення, яку було задоволено ухвалою від 23.05.2017 року. 02.06.2017 року відповідачем було подано заяву про скасування заходів забезпечення і ухвалою суду від 06.06.20147 року вказані заходи було скасовано.

11.08.2017 року позивачем було подано заяву про уточнення своїх вимог, у якій він просив визнати неправомірними дії співвідповідачів щодо не розгляду на житловій комісії прикордонного гарнізону Північного регіонального управління Держприкордонслужби України 25 квітня 2017 року питання про виділення йому та членам родини житлової площі, щодо невиконання вимог п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.46 ЖК України, п.5-1 ст.46 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» про забезпечення його та членів сім`ї окремою квартирою протягом двох років з дня взяття на квартирний облік. Окрім того, позивач просив визнати за ним право на додаткову кімнату або на додаткову житлову площу в розмірах, встановлених ст. 49 ЖК УРСР та чинним законодавством України. Також позивач вимагав визнання неправомірним і скасування п.1.26 Рішення житлової комісії Житомирського прикордонного гарнізону Північного регіонального управління Держприкордонслужби України від 25 квітня 2017 року про розподіл постійного житла серед військовослужбовців та військовослужбовців запасу Житомирського прикордонного гарнізону за адресою: Житомирська область, Житомирський район, територія Оліївської сільської ради, за межами населених пунктів житловий АДРЕСА_1 ), в частині відмови розглядати на житловій комісії 25 квітня 2017 року питання про забезпечення його та членів родини житлом. Крім того, позивач просив зобов`язати відповідача житлову комісію розглянути питання щодо виділення йому та членам родини, які перебувають на квартирному обліку, житла (окремої квартири) для постійного проживання з урахуванням передбачених законодавством України пільг та гарантій.

02.11.2017 року позивачем в черговий раз подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій виключено зі складу співвідповідачів - житлову комісію Житомирського прикордонного гарнізону і остаточно вищенаведені позовні вимоги підтримані лише до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України в особі Житомирського прикордонного гарнізону.

В обґрунтування остаточної редакції позову ОСОБА_1 вказує на те, що він проходив військову службу у прикордонних військах з 1980 року. Наказом Голови ДПСУ №485-ос від 23.09.2011 року його звільнено з військової служби за п. «б» ч.7 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас (за станом здоров`я). Позивач вказує на своє право, як ветерана військової служби та інваліда війни 3-ої групи, на пільги, встановлені відповідним законодавством. Він перебуває разом з двома повнолітніми доньками на квартирному обліку відповідача та в списках осіб, зарахованих на квартирний облік для отримання постійної житлової площі у місті Житомирі, зі складом сім`ї три особи: у загальній черзі - з 27.01.2009 року; у черзі для першочергового отримання житла (вислуга на військовій службі більше 25 років) - з 30.06.2011 року; - на позачерговому обліку отримання житла (як особа, котра має статус інваліда війни) з 17.06.2013 року. 25.04.2017 року житловою комісією Житомирського прикордонного гарнізону ПнРУ ДПСУ був проведений розподіл житла в новозбудованому будинку для прикордонників за адресою: АДРЕСА_2 . Цією ж житловою комісією було прийнято рішення (пункт 1.26 протоколу) не розглядати питання забезпечення його та членів сім`ї житлом у зв`язку із відсутністю для постійного проживання двокімнатних квартир у новозбудованому будинку за вказаною адресою. Про очікуване рішення житлової комісії його перед засіданням проінформував голова комісії. Дане рішення голова комісії мотивував тим, що у ПнРУ ДПСУ відсутні для розподілу двокімнатні квартири, а наявні трикімнатні мають жилу площу 42 м2, що перевищує на 1,05 м2 рівень, який нібито передбачений законодавством для нього та членів родини, а згідно зі ст. 47 ЖК УРСР йому може бути виділено тільки 40,95 м2 жилої площі (13,65x3), що стало єдиною підставою для прийняття рішення (п.1.26), з яким він категорично не погоджується, оскільки воно не відповідає Конституції України, вимогам житлового законодавства, і законодавству, що регулює соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей, ветеранів військової служби, інвалідів війни і встановлює гарантії їх соціального захисту. Дане рішення житлової комісії оформлено протоколом №3 від 25 квітня 2017 року і затверджено начальником ПнРУ ДПСУ.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, надавши пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові та уточненнях до нього, просили заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засідання позов не визнали, заперечували проти його задоволення з посиланням на доводи викладені у відзиві.

Третя особа у справі направила до суду заяву з проханням розглянути справу у відсутність їх представника, у вирішенні справи послалася на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у прикордонних військах з 1980 року. Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 23.09.2011 року №485-ос його було звільнено з військової служби за п. «б» ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу. Наказом начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 26.11.2011 року № 283ос він був виключений із списків особового складу, загальна вислуга років позивача на військовій службі складає 35 років 7 місяців та 11 днів, він має військове звання полковник. З 2005 року позивач разом зі своєю родиною проживає у квартирі АДРЕСА_3 , даний будинок є гуртожитком сімейного типу і знаходиться па балансі ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з позивачем у гуртожитку проживають члени його сім`ї, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 30.12.2015 р. №121-479. Як ветеран військової служби та інвалід війни 3-ої групи позивач має право на відповідні пільги, встановлені Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» законодавством України, «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», іншими законодавчими та нормативно-правовими актами. Позивач перебуває разом із двома повнолітніми доньками на квартирному обліку при Північному регіональному управлінні ДПСУ та у списках осіб, зарахованих на квартирний облік для отримання постійної житлової площі у місті Житомирі, зі складом сім`ї три особи: у загальній черзі - з 27.01.2009 року; у черзі для першочергового отримання житла (вислуга на військовій службі більше 25 років) - з 30.06.2011 року; на позачерговому обліку отримання житла (як особа, котра має статус інваліда війни) - з 17.06.2013 року. Його житлова справа із усіма необхідними документами знаходиться в Північному РУ ДПСУ та поновлюється ним своєчасно, як встановлено, останній раз на початку 2017 року.

25 квітня 2017 року житловою комісією Житомирського прикордонного гарнізону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України був проведений розподіл житла в новозбудованому будинку для прикордонників за адресою: АДРЕСА_1 ). Цією ж Житловою комісією було прийнято рішення (пункт 1.26 протоколу) не розглядати питання забезпечення його та членів його сім`ї житлом у зв`язку із відсутністю для постійного проживання двокімнатних квартир у житловому АДРЕСА_4 . Про очікуване рішення житлової комісії 25.04.2017 року позивача перед засіданням проінформував її голова полковник ОСОБА_2 .. Дане рішення голова комісії мотивував тим, що у Північному регіональному управлінні ДПСУ відсутні для розподілу двокімнатні квартири, а наявні лише трикімнатні, які мають жилу площу 42 м2, що, як було зазначено, перевищує на 1,05 м2 рівень, який передбачений законодавством для нього та членів родини, а згідно зі ст. 47 Житлового кодексу Української РСР йому може бути виділено тільки 40,95 м2 жилої площі (13,65x3), що стало єдиною підставою для прийняття рішення, яке ним оспорюється. Дане Рішення житлової комісії оформлено Протоколом №3 від 25 квітня 2017 року, який затверджено начальником Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України генерал-майором Курніковим В.В. 25 квітня 2017 року.

Позивач вказує, що пункт 1.26 Рішення житлової комісії Житомирського прикордонного гарнізону від 25 квітня 2017 року, а саме вирішення не розглядати питання про забезпечення позивача та членів його сім`ї житлом у зв`язку із відсутністю для постійного проживання 2-х кімнатних квартир у житловому АДРЕСА_4 , на його думку є незаконним, таким, що не відповідає Конституції України, вимогам житлового законодавства, законам України про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей, про статус ветеранів військової служби, про статус інвалідів війни, гарантії їх соціального захисту. Зокрема, позивач вказує, що відповідачем у даній справі є Північне регіональне управління Державної прикордонної служби України в особі його підрозділу Житомирського прикордонного гарнізону. Таким чином, оскаржуване Рішення прийнято відповідачем - Північним регіональним управлінням Держприкордонслужби України в особі його підрозділу Житомирського прикордонного гарнізону, в якому створена житлова комісія для забезпечення житлом військовослужбовців, військовослужбовців запасу та ветеранів військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 та Північного регіонального управління, які проходять або проходили службу у місті Житомирі. Головою комісії є заступник начальника Північного регіонального управління з ресурсного забезпечення, до складу якої входять як військовослужбовці управління Північного регіонального управління так і військовослужбовці управління Житомирського прикордонного загону. Відповідно до п.3.4. Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України рішення житлової комісії органу Державної прикордонної служби підлягають обов`язковому затвердженню начальником цього органу - начальником Північного регіонального управління.

При цьому позивач зазначає, що рішення відповідача, яке оформлено протоколом №3 від 25.04.2017 р. та затверджено начальником Північного регіонального управління, прийнято з порушенням вимог - ст.ст.19, 22, 47, 48 Конституції України, ст.ст.1, 9, 31, 42, 46, 47,48,49 Житлового кодексу Української РСР, якими гарантуються житлові права громадян України, а також з порушенням вимог ст.ст.1, 2,12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.7 та п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», положень п.п. 1.4., 1.6., 1.7., З.2., 3. 12., 4.1., 4.2., 4.4., 4.8. Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 №1040, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008р. за №16/14707 та без його участі у засіданні житлової комісії.

Так, на його думку, відповідачем не прийняті до уваги законодавчі норми, які повинні враховуватися при прийнятті рішення при розподілі та наданні жилих приміщень. Зокрема, відповідачем порушені вимоги ст.ст.1, 2, 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими встановлено, що соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості. Статтею 2 цього Закону встановлена заборона обмежень прав військовослужбовців. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Однак, оскаржуване рішення житлової комісії Житомирського прикордонного гарнізону суперечить вимогам частини 9 статті 12 Закону, якою встановлено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за станом здоров`я, залишаються на цьому обліку у військовій частиш до одержання житла з державного житлового фонду та користуються правом позачергового одержання житла. Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Особам, звільненим з військової служби і визнаним інвалідами внаслідок каліцтва, одержаного під час виконання обов`язків військової служби, жилі приміщення в населених пунктах, обраних ними для проживання з урахуванням встановленого порядку, надаються позачергово за рахунок військових формувань або органів виконавчої влади, в яких вони перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Оскаржуваний пункт 1.26. Рішення житлової комісії Житомирського прикордонного гарнізону від 25.04.2017 р. суперечить вимогам ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та ст.ст. 2, 7, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги інвалідів війни, передбачені Законом, є недійсними (стаття 2). Інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7), які потребують поліпшення житлових умов, надаються пільги щодо позачергового забезпечення житлом. Позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, інтими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік (пункт 18 статті 13).

Крім того, позивач вказує на порушення відповідачем норм статей 1, 9, 31, 42, 46, 47, 48, 49 Житлового кодексу Української РСР, якими визначено: право громадян на житло, яке забезпечується справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител; що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом; що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю; що жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до Єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов; що поза чергою жиле приміщення надається інвалідам війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення. Даний термін стосовно позивача закінчився 17.06.2015 року.

Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу, розмір жилого приміщення, що надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України, а також, що жиле приміщення може бути надано з перевищенням норми жилої площі, якщо воно складається з однієї кімнати (однокімнатна квартира) або призначається для осіб різної статі.

Проте, на думку позивача, відповідачем не враховані положення ст. 49 ЖК України, якою визначено, що понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів, а також Порядок і умови надання додаткової жилої площі та перелік категорій громадян, які мають право на її одержання, який встановлено «Положенням про пільги військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей», затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 р. № 193 та яке є чинним на території України. Згідно п. 27 Положення особи офіцерського складу у званні полковника, які проходять дійсну військову службу, так і звільнені в запас або у відставку, мають право на додаткову кімнату або на додаткову житлову площу в розмірах, установлюваних чинним законодавством. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 р. на території України застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України. Оскільки питання надання особам офіцерського складу у званні полковника, йому рівному й вище, які проходять дійсну військову службу, так і звільнені в запас або у відставку, додаткової жилої площі у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів, на даний час законодавством України не вирішено, то, відповідно, при вирішенні даного питання, мають застосовуватися наведені вимоги п.27 вищезазначеного «Положення про пільги військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей», затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 р. № 193.

Дана правова позиція підтверджена в листі Верховного суду України від 26.05.2001 р. «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)».

Також позивач вказує, що рішення житлової комісії Житомирського прикордонного гарнізону не відповідає Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 р. №1081, відповідно до якого питання, пов`язані із забезпеченням житлом військовослужбовців, вирішуються за місцем перебування їх на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов (п.6); військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за станом здоров`я залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду (п.29).

Крім цього, зазначає, що рішення житлової комісії Житомирського прикордонного гарнізону прийнято з порушенням п.п. 1.4., 1.6., 1.7., З.2., 3.12., 4.1., 4.2., 4.4., 4.8. Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 №1040 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008р. за №16/14707.

Так, вказаною Інструкцією передбачено, що:

1.4. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання;

1.6. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям та членам їх сімей у межах норм, установлених законодавством;

1.7. Усі питання, пов`язані з наданням та забезпеченням житловою площею військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби та перебування на обліку житловими комісіями органів Держприкордонслужби або в судовому порядку;

3.2. Військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, на загальних підставах відповідно до чинного законодавства;

3.12. Військовослужбовці, які перебувають на обліку, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за станом здоров`я залишаються на обліку в органі Державної прикордонної служби до одержання житла з державного житлового фонду та користуються правом позачергового одержання житла;

4.1. Військовослужбовці забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання згідно з чергою, що визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень (додаток 10), або списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень (додаток 11).

4.2. Правом позачергового одержання житлових приміщень користуються військовослужбовці, зазначені в пункті 3.12 цієї Інструкції.

4.4. Військовослужбовці забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання за рішенням житлової комісії органу Державної прикордонної служби, яке затверджується начальником цього органу.

З огляду на викладене, є підстави дійти наступних висновків.

Відповідачем порушені права щодо виділення позивачу і членам його сім`ї жилого приміщення у вигляді окремої квартири, оскільки прийняття житловою комісією рішення не розглядати питання щодо виділення позивачу і членам його сім`ї жилого приміщення є протиправним.

Таким чином, цілком правомірним є посилання позивача на порушення відповідачем вимог пункту 18 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статті 46 Житлового кодексу України, пункту 5-1 статті 46 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» щодо забезпечення позивача та членів його сім`ї жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік і даний термін закінчився 17.06.2015 року. Згідно норм діючого законодавства, на позивача та членів його родини розповсюджується право бути забезпеченим окремою квартирою в даний час. При цьому, на думку позивача величина жилого приміщення може бути наступною: 1) жила площа 13,65 кв.м. * 3 = 40,95 кв.м. + 10 кв.м. = 50,95 кв.м. або 2) жила площа 40,95 кв.м. плюс додаткова кімната. Також, позивач вказує, що квартири жилою площею 42 кв.м. є у наявності.

Постановою Житомирського окружного суду від 28.03.2013 року в адміністративній справі № 806/651/13-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, житлової комісії Житомирського прикордонного гарнізону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України задоволено та визнано протиправним і скасовано рішення житлової комісії Житомирського прикордонного гарнізону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 08.11. 2012 року про зняття його з квартирного обліку загальної черги та списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житла. При цьому, зобов`язано житлову комісію Житомирського прикордонного гарнізону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України поновити позивача на квартирному обліку в загальній черзі та у списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житла. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2013 року дана постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 28.03.2013 р. була залишена без змін. Ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 27 лютого 2014 року постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 28.03.2013 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2013 року також були залишені без змін.

Враховуючи встановлені в ході розгляду вищевикладені обставини, судом до виниклих правовідносин застосуються наступні законодавчі норми.

Так, за ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором(ч.1 ст.5 ЦПК).

За ст.46 ЦПК здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Виходячи з приписів ЦПК України належним відповідачем у даній справі є Північне регіональне управління Держприкордонслужби України в особі його підрозділу Житомирського прикордонного гарнізону.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у Постанові від 02.12.2014 року (справа №21-530а14) приписи ЦПК України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття «житлові відносини» в контексті змісту наведеної норми включає і право на одержання житла в зв`язку із проходженням публічної служби, оскільки норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила. Відповідно до п.1.7 Розділу 1 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 №1040 усі питання, пов`язані з наданням та забезпеченням житловою площею військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби та перебування на обліку житловими комісіями органів Держприкордонслужби або в судовому порядку.

Відповідно до п.3.2. Розділу 3 Інструкції з метою дотримання вимог чинного законодавства при веденні обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, контролю за розподілом та використанням житлової площі в органах Державної прикордонної служби утворюються житлові комісії в установленому порядку. Пунктом 3.4. Інструкції встановлено, що військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії органу Державної прикордонної служби, яке затверджується начальником цього органу, який є органом державної влади та військового управління у сфері охорони державного кордону. Таким чином, житлова комісія Житомирського прикордонного гарнізону створюється, є підпорядкованим та підконтрольним органом із житлових питань Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2139цс15 встановлено, що за загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальними судами вирішуються справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. В порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Житлові спори - особливий різновид спорів, що торкаються житлових прав та інтересів громадян і організацій. Аналіз правових норм свідчить про те, що спори про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та про зобов`язання взяти на квартирний облік підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки у такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного, а не особистого немайнового права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Спірні відносини регулюються Житловим кодексом Української РСР від 30.06.1984 року № 5464-Х, Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470, Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на положеннях Конституції України, на нормах матеріального та процесуального права, якими регулюються дані виниклі спірні правовідносини - Житлового кодексу Української РСР, Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо набуття цивільних прав і обов`язків та їх судовий захист, а також на нормах цивільного процесуального законодавства про право на звернення до суду.

Заперечення та відзив відповідача ґрунтуються на обставинах, які не стосуються предмету доказування у даній справи.

Враховуючи встановлені судом, при розгляді справи, обставини порушення відповідачем прав позивача щодо виділення йому і членам його сім`ї жилого приміщення у вигляді окремої квартири, яке виразилось у тому, що житловою комісією було вирішено 25 квітня 2017 року не розглядати питання щодо виділення позивачу і членам його сім`ї жилого приміщення, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог саме в цій частині. В решті вимог суд відмовляє, зокрема вимога про визнання за позивачем права на додаткове житло взагалі у даній справі не підлягає судового захисту, оскільки це право позивача закріплено законодавчо і ніким не оспорюється.

На підставі викладеного, відповідно до положень ст.ст. 19, 22, 47, 55 Конституції України, вимог ст.ст.1, 9, 31, 42, 46, 47, 48, 49 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст.1, 2, 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст. 2, 7 та п. 18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та керуючись вимогами ст.ст. 4, 5, 7, 10, 19, 46, 76, 81, 133, 141, 244, 245, ч.6 ст.259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України в особі Житомирського прикордонного гарнізону, третя особа Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області про визнання дій неправомірними, рішення частково незаконним і його скасування та зобов`язання вчинити дії і визнати права на житло задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Північне регіональне управління Держприкордонслужби України в особі його підрозділу Житомирського прикордонного гарнізону щодо відмови у розгляді на житловій комісії Житомирського прикордонного гарнізону 25 квітня 2017 року питання про виділення ОСОБА_1 та членам його сім`ї житлової площі та щодо невиконання вимог пункту 18 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» про забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї окремою квартирою протягом двох років із дня взяття на квартирний облік, вимог статті 46 Житлового кодексу України, пункту 5-1 статті 46 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР.

Визнати пункт 1.26 Рішення житлової комісії Житомирського прикордонного гарнізону, яке затверджене начальником Північного регіонального управління Держприкордонслужби України Курніковим В.В. від 25 квітня 2017 року та оформлене протоколом №3 від 25 квітня 2017 року, про відмову розглядати на житловій комісії питання про забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї житлом незаконним та скасувати його.

Зобов`язати Північне регіональне управління Держприкордонслужби України - в особі Житомирського прикордонного гарнізону розглянути на засіданні житлової комісії питання щодо виділення ОСОБА_1 та членам його сім`ї житла (окремої квартири) для постійного проживання з урахуванням передбачених законодавством України пільг та гарантій.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення в порядку ст. 354 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Корольовський районний суд м. Житомира.

Інформація щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 , тел. НОМЕР_2 ;

Відповідач: Північне регіональне управління Державної прикордонної служби України в особі Житомирського прикордонного гарнізону, , адреса: 10025, м. Житомир, вул. Промислова, 5, тел..;

Третя особа: Оліївська сільська рада, Житомирського району, Житомирської області, адреса: 12402, Житомирська область, Житомирській район, с. Оліївка, вул. вул. Леоніда Ступницького (Щорса), 68.

Cуддя Р. А. Галасюк