Ухвала

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 460/4489/15-ц

провадження № 61-46756ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», яка підписана представником ОСОБА_2, на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 травня 2016 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» визнання договорів (зобов'язань) припиненими,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

АналізЄдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль», банк) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 31 травня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 010/08-3/2920/в від 31 травня 2007 року згідно якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 20 000,00 доларів США. Для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки згідно якого остання зобов'язувалася перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку щодо повернення кредитних коштів.

29 грудня 2011 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 була укладена Додаткова угода № 010/08-3/2920/в від 29 грудня 2011 року згідно якої сторони домовились встановити процентну ставку 14 % та пролонгувати кредитний договір до 30 травня 2019 року.

Відповідачі в порушення умов кредитного договору №010/08-3/2920/в від 31 травня 2007 та Додаткової угоди від 29 грудня 2011 року допустили заборгованість, а тому рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 13 січня 2014 року було задоволено позов банку, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитом в сумі 14 247,07 доларів США.

Після винесення рішення суду, ОСОБА_3 продовжував не виконувати умови щодо сплати відсотків, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті відсотків з 21 липня 2014 року по 23 жовтня 2015 року у сумі 1 729,78 доларів США та пеня станом на 23 жовтня 2015 року за невчасну сплату кредиту та відсотків в сумі 1 554,03 доларів США.

АТ «Райффайзен Банк Аваль» просило: стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 010/08-3/2920/в від 31 травня 2007 року у сумі 3 283,81 доларів США, що еквівалентно 73 165,21 гривень, у тому числі: заборгованість по сплаті відсотків - 1 729,78 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 38 540,51 грн); пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків - 1 554,03 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 34 624,70 грн) та судові витрати.

У березні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися із зустрічним позовом до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договорів (зобов'язань) припиненими.

Позов мотивовано тим, що відповідно до рішення Яворіського районного суду Львівської області від 31 січня 2014 року з них достроково на користь АТ «Райффайзен банк Аваль» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором №010/08-3/2920/в від 31 травня 2007 року у сумі 14 247,07 доларів США, що було еквівалентно 113 876,77 гривень. Зазначене рішення суду ними виконано повністю, а тому право банку на отримання процентів за кредитним договором припинилося. З урахуванням вказаних обставин просили: визнати припиненим внаслідок виконання, кредитний договір (зобов'язання за договором кредиту) від 31 травня 2007 року №010/08-3/2920/в укладеного між ОСОБА_3 та АТ «Райффайзен банк Аваль» та укладений між ОСОБА_4 та АТ «Райффайзен банк Аваль» на його виконання договір поруки (зобов'язання за договором поруки) від 31 травня 2007 року №010/08-3/2920/в2.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24 травня 2016 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року, у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено. Визнано припиненим, внаслідок виконання, кредитний договір (зобов'язання за договором кредиту) від 31 травня 2007 року №010/08-3/2920/в, укладений між ОСОБА_3 та АТ «Райффайзен Банк Аваль» та укладений на його виконання договір поруки (зобов'язання за договором поруки) від 31 травня 2007 року №010/08-3/2920/в2, укладений між ОСОБА_4 та АТ «Райффайзен Банк Аваль». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

31 жовтня 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» засобами поштового зв'язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2, на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 травня 2016 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: для звернення до суду із клопотанням про поновлення строку із наведенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, а також інші недоліки. На виконання ухвали Верховного Суду від 14 листопада 2018 року особою, яка подала касаційну скаргу, надано до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, а також усунуто інші недоліки.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а також тим, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611, 1046, 1048, 1050 ЦК України та змісту кредитного договору можна, зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та цього кодексу.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення ухвалені у справі за позовом банку про стягнення процентів та пені за кредитним договором в сумі 73 165,21 грн та зустрічним позовом про визнання зобов'язань припиненими.

Отже, справа № 460/4489/15-ц не є справою з ціною позову, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 460/4489/15-ц є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга АТ «Райффайзен Банк Аваль» подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 травня 2016 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» визнання договорів (зобов'язань) припиненими.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат