ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 2/362/1695/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 грудня 2018 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:головуючого - судді С.В.Корнієнка, за участю секретаря судового засідання - К.О. Дрозденко,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до відповідача з позовом про відшкодування шкоди у зв?язку з дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу. Свої вимоги мотивував тим, що 26.05.2015 року на перехресті вул.. Саксаганського, Горького сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля марки Субару номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки Інфініті номерний знак НОМЕР_5 власником якого є ОСОБА_2 Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.08.2015 року відповідача у справі визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На дату скоєння ДТП відповідач у справі не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому потерпіла особа звернулася до позивача з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування.

На підставі звіту №118 про оцінку матеріального збитку спричиненого автомобілю потерпілої особи, був складений наказ №6589 від 16.12.2015 року про виплату страхового відшкодування. Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 36 370,76 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6589рв від 17.12.2015 року. Також позивачем були понесені витрати за послуги аварійного комісара з метою визначення матеріального збитку завданого автомобілю потерпілої сторони в розмірі 745,00 грн., про що свідчить платіжне доручення №171рв від 18.08.2015 року, які позивач своєю уточненою позовною заявою просить стягнути на його користь з відповідача та 1600 грн. понесених судових витрат.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач, в силу ч. 11 ст. 128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи з опублікуванням оголошення про виклик до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності не надсилав.

На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно із ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. організації і громадяни, діяльність яких пов?язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов?язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо).

Аналізуючи зазначені норми законодавства, роз»яснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля.

Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В судовому засіданні встановлено, що 26.05.2015 року на перехресті вул.. Саксаганського, Горького сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля марки Субару номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки Інфініті номерний знак НОМЕР_5 власником якого є ОСОБА_2

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.08.2015 року відповідача у справі визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 10).

На підставі звіту №118 про оцінку матеріального збитку спричиненого автомобілю потерпілої особи (а.с. 16-28), був складений наказ №6589 від 16.12.2015 року про виплату страхового відшкодування (а.с. 30). Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 36 370,76 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6589рв від 17.12.2015 року. Також позивачем були понесені витрати за послуги аварійного комісара з метою визначення матеріального збитку завданого автомобілю потерпілої сторони в розмірі 745,00 грн., про що свідчить платіжне доручення №171рв від 18.08.2015 року (а.с. 31).

17.12.2015 року №3/1-05/35383 МТСБУ звернулось до відповідача з листом про компенсацію витрат в добровільному порядку, який залишено без задоволення (а.с. 33).

Враховуючи все вищевикладене, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та можливість його задоволення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в сумі 1 600.00 грн..

Що стосується вимоги щодо стягнення із відповідача 745,00 грн. за витрати на послуги аварійного комісара, то вона теж підлягає задоволенню на підставі ст.. 133 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12 , 13, 133, 141, 280 ЦПК України, ст.ст. 993, 1188,1191 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3, проживаючого за адресою: 03035, АДРЕСА_1, на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (, р/р 871 в Укрексімбанку м. Києва, МФО 322313) сплачене страхове відшкодування в сумі 37 115 (тридцять сім тисяч сто п'ятнадцять) грн. 76 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3, проживаючого за адресою: 03035, АДРЕСА_1, на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (, р/р 871 в Укрексімбанку м. Києва, МФО 322313) 1 600.00 грн. понесених судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Суддя С.В.Корнієнко