УХВАЛА

11 грудня 2018 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Стефанишина С.Л.,

за участю секретаря судового засідання - Ніколайчук А.В.

представника скаржника - ОСОБА_1, представника ПАТ «Укрсиббанк» - Полукравець Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скарги ОСОБА_3 на неправомірні дії та незаконне рішення державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2018 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася ОСОБА_3 з вказаною скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Лабчука Романа Михайловича, які полягають у винесенні останнім постанови від 28.07.2017 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20% доходу до виплати загальної суми боргу та скасувати постанови від 28.07.2017 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20% доходу до виплати загальної суми боргу. Крім того, просила поновити строк на оскарження вказаної постанови, посилаючись на те, що її вона отримала лише 26 червня 2018 року.

В обґрунтування поданої скарги зазначила, що на виконанні відділу з примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області перебуває виконавче провадження № 53231273 з примусового виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області про стягнення з неї, ОСОБА_5, ПП «Альпи» на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 9027272,46 гривень.

28 липня 2017 року заступником начальника вказаного відділу в рамках даного виконавчого провадження було винесено постанову, якою було звернуто стягнення на її пенсію у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу.

Вважає, що вказана постанова державного виконавця винесена із порушення вимог діючого законодавства, а саме Конституції України, ЗУ «Про виконавче провадження», без врахування всіх обставин справи.

Так, відповідно до положень ст.ст.22, 46 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними; конституційні права гарантуються і не можуть бути скасовані. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової працездатності втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 травня 2017 року становить 1312 гривень.

У 2013 році їй була призначена пенсія за віком розмір якої становить 1435,00 гривень. Після винесення вищевказаної постанови державного виконавця та відрахування із її пенсії 20% на погашення боргу, фактичний розмір пенсії, яку вона отримує, становить 1148,00 гривень, що є значно нижчим, ніж встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Вказані обставини державним виконавцем не були враховані, що на її думку, призвело до винесення незаконної постанови.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав в повному обсязі.

Представник стягувача ПАТ «Укрсиббанк» у судовому засідані заперечив проти вимог скарги.

Вислухавши пояснення представників заявника та стягувача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні поданої скарги слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.11.2015 року, яке набуло законної сили 09 лютого 2016 року, стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ПП «Альпи» на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість по кредиту у розмірі 9027272,46 гривень та рівними частками судовий збір у розмірі 3654 гривень.

04 січня 2017 року відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області було відкрито виконавче провадження № 532312 з примусового виконання вищевказаного рішення суду.

28 липня 2017 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Лабчуком Р.М. в рамках вказаного виконавчого провадження було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, згідно якої звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_3, а саме пенсію із визначенням розміру відрахувань - 20% до виплати загальної суми боргу 9030926,46 гривень та сум виконавчого збору і витрат виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно положень ст..449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається з матеріалів зі скаргою на постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28.07.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду лише 02 липня 2018 року, тобто із пропуском встановленого строку для оскарження такого рішення.

В обґрунтування поважності пропуску строку заявниця зазначила, що оскаржувану постанову вона отримала лише 26 червня 2018 року.

За таких обставин, зважаючи на те, що в наданих матеріалах виконавчого провадження не міститься доказів про те, коли саме заявниця отримала оскаржувану постанову, суд, з урахуванням її твердження про отримання нею цієї постанови лише 26.06.2018 року, вважає, що останньою пропущений строк для подання скарги з поважних причин та його слід поновити.

Щодо суті поданої скарги суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1, п.1 ч.2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Умови та порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника визначні у розділі IX Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до положень ч.1 ст. 68 вказаного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Приписами ч.1, абзаців 4, 5 ч.2 ст.70 вказаного Закону встановлено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

З матеріалів справи вставлено, що оскаржувана ОСОБА_3 постанова державного виконавця, відповідає вищевказаним приписам ЗУ «Про виконавче провадження» в частині як умов та і визначення розміру відрахувань з пенсії боржника.

Стосовно доводів заявника про те, що визначений виконавцем розмір відрахувань із її пенсії порушує її право на отримання мінімальних стандартів забезпечення (прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб), суд зазначає наступне.

Право на соціальний захист гарантовано ст.46 Конституції України. Вказане право включає право на забезпечення громадян їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. При цьому Конституцією визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. (ч.1, 3 ст.46 Конституції).

Відповідно до ст.46 Конституції був прийнятий Закон України «Про прожитковий мінімум», який дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень

Згідно ч.1 ст.2 вказаного Закону прожитковий мінімум застосовується для:

загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм;

встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України;

визначення права на призначення соціальної допомоги;

визначення державних соціальних гарантій і стандартів обслуговування та забезпечення в галузях охорони здоров'я, освіти, соціального обслуговування та інших;

встановлення величини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян;

формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ч.2 ст.7 зазначеного закону пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави стверджувати, що гарантії на забезпечення рівня життя, не нижчого від прожиткового мінімуму встановленого закону, при отриманні пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, застосовується при реалізації права на їх отримання (під час їх нарахування) і не розповсюджується на випадки відрахування з цих виплат на виконання рішення суду про стягнення коштів.

Таким чином, доводи скарги ОСОБА_3 про незаконність постанови державного виконавця від 28.07.2017 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, з підстав їх невідповідності вимогам ст..46 Конституції України, ЗУ «Про прожитковий мінімум» є безпідставними.

За таких обставин суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова державного виконавця винесена законно і обґрунтовано, та підстав для задоволення скарги не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447 - 451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на неправомірні дії та незаконне рішення державного виконавця - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя: С. Стефанишин