Справа № 527/2350/18
провадження 2/527/962/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2018 року м.Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Левицької Т.В.,
за участю секретаря судового засідання - Папенко Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Глобине цивільну справу № 527/2350/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -
14 листопада 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.
Посилаючись на викладене, на порушення своїх прав власника, позивач просив суд визнати ОСОБА_2, 1989 року народження, такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 та примусово зняти з реєстраційного обліку за місцем проживання .
У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав повністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили.
Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, належним чином повідомлений про дату, час і місце засідання.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне.
Відповідно до паспорту серія НОМЕР_3, виданого Глобинським РВ УМВС України в Полтавській області 15 квітня 2002 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селищі Градизьк, Глобинського району, Полтавської області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_4 від 22 жовтня 2015 року, посвідченого ОСОБА_3, державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1360, ОСОБА_4 є власником житлового будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4608753 від 22.10.2015 власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого Градизькою державною нотаріальною конторою 22.05.2015 за № 1360.
Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 04.09.2015, виготовлений на замовника ОСОБА_1.
Як вбачається із довідки про реєстрацію місця проживання виконавчого комітету Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області № 5034 від 01.11.2018, ОСОБА_2, 1989 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1
Згідно з домовою книгою у будинку за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована ОСОБА_2, 1989 року народження.
Факт не проживання ОСОБА_2 у вищевказаному житловому будинку з 2008 року по теперішній час підтвердили ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про що надали письмові пояснення.
Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.
Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Як зазначено в ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.
Таким чином, оскільки відповідач з 2008 року не проживає у будинку, що належить позивачу, а її реєстрація у ньому заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися його житлом, позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення позову в цій частині.
Що стосується вимог позивача про примусове зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 то підстав для задоволення позову в цій частині не вбачається, у зв'язку з тим, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою підставою для зняття особи з реєстрації, що відповідає положенням ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Тобто, як випливає із указаної правової норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 76, 81, 141, 211, 223, 258, 259, 263, 265,268,273, 280 ЦПК України , суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, 1989 року народження, (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, паспорт та рнокпп: не відомі) такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1
В іншій частині в задоволені позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручення у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, заочне рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Глобинський районний суд Полтавської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, НОМЕР_1, рнокпп: НОМЕР_2);
Відповідач: ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, паспорт та рнокпп не відомі);
Третя особа: відділ з питань державної реєстрації виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області (місце знаходження: Полтавська область, м. Глобине, вул. Травнева,4).
Суддя Т. В. Левицька