Справа № 188/802/18
Провадження № 2/188/424/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді : Ніколаєвої І.К.

за участю секретаря

судового засідання : ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

ВСТАНОВИВ:

06.06.2018 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначили, що 14.07.2017 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем було укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступив право грошової вимоги до відповідача позивачу.

Згідно з п.1.2. договору відступлення права вимоги внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором позивач заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває права грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобовязань боржників за кредитними договорами.

Відповідно до витягу з реєстру боржників - до договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 року позивач набув права вимоги до відповідача в сумі 83173 гривні 98 копійок, з яких:

- 30 329 гривен 00 копійок сума заборгованості за основною сумою боргу;

-7179 гривен 18 коп. заборгованість за відсотками;

- 28767гривен 24 копійок прострочена плата за управління кредитом;

- 16898 гривен 56 копійок штраф/пеня

Позивач зазначає, що відповідач не виконував умов договору та не повернув кредит, хоча був повідомлений про виникнення заборгованості по сплаті передбачених договором платежів.

Станом на 14.07.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем не погашена, тому позивач, посилаючись на статті 509, 512, 526, 530, 549, 610-612, 625 Цивільного кодексу (далі ЦК) України просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Ухвалою суду від 19 червня 2018 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

Позивач та його представник копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі отримали.

Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження у справі надіслано 19 червня 2018 року.

Відповідачем підготовлено відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором, з викладеними у позовній заяві доводами позивача, відповідач не погоджується і вважає, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими та вказав, що на підставі ст.ст. 256,267,253 ЦК України строк позовної давності три роки закінчився 01.01.2018 року, Позивач з заявою до суду про поновлення пропущеного строку не звертався, що на його думку є підставою для відмови в задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач не погоджується з довідкою та розрахунком заборгованості за кредитним договором № 307463164 від 22.01.2014, вважає дані розрахунки нічим не обґрунтовані і не підтверджені належними доказами, прохає у задоволені позову відмовити. Вважає, що є підстави для застосування строку позовної давності до даної справи та вважає, позовна заява представником позивача подана після закінчення позовної давності, що ч.4 ст.267 ЦК України. З урахуванням споживчого характеру спірних правовідносин, судова практика по даній категорії справ щодо застосування позовної давності, конкретизована у п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 та у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №10-70/0/4-13 від 16.01.13.

Окрім за позовними вимогами вимагається стягувати з відповідача суму заборгованості за платою за управління кредитом в розмірі 28767гривен 24 копійок. В самому кредитному договорі від 22.01.2014 року не передбачено саме такого виду зобовязання, а отже така вимога є безпідставною та неправомірною, тому не підлягає задоволенню.

Представником позивача надано відповідь на відзив наданий відповідачем, та зазначено, що відзив на позовну заяву відповідача таким що не вартий уваги та не підлягає розглядує.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у цивільно-правових відносинах урегульованих кредитним договором № 307463164 від 22.01.2014 року .

Згідно з заявою про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» від 22.01.2014 року (а.с.5) та заяви № 307463164 від 22.01.2014 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» відповідач отримав кредит в розмірі 33 797 гривен 12 копійок на строк 48 місяців. В матеріалах справи мається заява від відповідача по справі датована 22.01.2014 року( а.с. 11) де зазначається, що відповідач просить утримати з суми наданого кредиту плату за його надання, згідно п.4.7. кредитного договору в розмірі 1 797 гривен 12 копійок, а також перерахувати з позичкового рахунку суму 32 000 гривен 00 копійок

Кредитний договір № 307463164 від 22.01.2014 року, Додаток до кредитного договору від 22.01.2014 року містить іншу інформацію, щодо плати за управління кредитом де зазначається (ЩОМІСЯЧНО), чого не було зазначено в основному договорі.

В додатку до кредитного договору є графік платежів, де чітко встановлена гранична дата щомісячного платежу, а саме 31.03.2016 року,

Виходячи з того, що цивільним законодавством визначено строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

ч.1 ст.261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Крім того , згідно п.1 ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності за зобовязаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання. Оскільки кредитний договір-це договір який має чіткі часові рамки для виконання зобовязання за ним, то, керуючись , вище зазначеними нормами права, перебіг позовної давності за кредитним договором починається зі спливом встановленого строку повного виконання кредитних зобовязань.

Статтею 258 ЦК передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із ч.1 ст.259 ЦК позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За ст.207 ЦК, правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, але сторонами по справі він не укладався.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так , за загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (частина перша ст.261 ЦК України). А за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261ЦК України)

Оскільки договором встановлюється окремі зобовязання, які деталізують обовязок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обовязку з внесення чергового платежу.

Отже , оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобовязання, у встановлений термін то і строк позовної давності необхідно рахувати з зазначеної дати, а посилання представника позивач щодо відрахування строку позовної давності з моменту відступлення права вимоги є помилковими. Відповідачем останній раз було внесено кошти на погашення кредитного договору 22.01.2014 року, трирічний термін сплинув 22.01.2017 року.

Суд також враховує, що з моменту отримання права вимоги і до моменту звернення позивача з даним позовом минуло три роки, тобто позивач мав реальну можливість звернутися з даним позовом до суду до моменту спливу строку позовної давності за даними правовідносинами.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України).

Отже, суд прийшов до висновку, що існують всі підстави для відмови у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності згідно з вимогами ст. 267 ЦК України.

Оскільки суд відмовляє в задоволені позову, всі судові витрати покладаються на позивача у відповідності до ст.141 ЦПК України

Відповідно до ст. 256 ЦК України, особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, відповідачем по справі у відгуку на позовну заяву наданому на адресу суду зазначено про застосування до нього строку позовної давності.

Статтею 258 ЦК передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із ч.1 ст.259 ЦК позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За ст.207 ЦК, правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Але сторонами по справі він не укладався.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так , за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (частина перша ст.261 ЦК України). А за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261ЦК України)

Оскільки договір встановлюється окремі зобовязання,які деталізують обовязок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання)відповідачем обовязку з внесення чергового платежу.

Отже , оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобовязання, черговими платежем впродовж строку кредитування,перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому автоматичне неодноразове продовження дії картки не має значення для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості.

Відтак, за на ведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як на це посилається позивач.

Аналогічні висновки викладені у Постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі №6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі №6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154 цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272 цс16, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104 цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16.

Отже, суд прийшов до висновку, що існують всі підстави для відмови у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності згідно з вимогами ст. 267 ЦК України.

Оскільки суд відмовляє в задоволені позову, всі судові витрати покладаються на позивача у відповідності до ст.141 ЦПК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 207, 256, 257, 258, 259, 261 ЦК України, ст. ст. 4, 133, 141, 229, 258-259, 263-265, 353-354 ЦПК: суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя ОСОБА_4