ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 661/5745/14-ц

провадження № 61-14205св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідачі: ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_7 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Логвіновською Аллою Анатоліївною, на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 9 лютого 2016 року, ухвалене у складі судді Чирського Г. М., та рішення апеляційного суду Херсонської області від 28 березня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Семиженка Г. В., Бугрика В. В., Лісової Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке відповідно до зареєстрованої 14 червня 2018 року нової редакції Статуту змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось із позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_7 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до договору про іпотечний кредит № HEN0G5, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційним банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_7

(далі - кредитний договір), останній отримав кредит у сумі 208 312,50 грн зі сплатою 15 процентів річних за його користування строком до 24 квітня

2018 року.

Вказувало, що виконання зобов`язань за кредитним договором 25 квітня

2008 року забезпечено іпотекою, встановленою укладеним 25 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 договором іпотеки № HEN0G5 (далі - договір іпотеки), відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,00 кв.м, житловою площею 39,00 кв.м, з обумовленою ціною предмета іпотеки 277 750 грн.

Зазначало, що свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_7 не виконав, у зв`язку з чим станом на 11 грудня 2014 року у нього виникла заборгованість у сумі 1 270 631,28 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 205 957,41 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 372 475,14 грн, 692 198,73 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за кредитним договором. АТ КБ «ПриватБанк» надіслав ОСОБА_1 повідомлення про порушення зобов`язань за вказаними договорами з вимогою добровільно звільнити житлове приміщення у разі продовження порушення.

Також вказувало, що у спірній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_1 ., ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 .

За таких обставин, з урахуванням уточненого позову від 12 січня 2016 року, просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 1 270 631,28 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,00 кв.м, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі договору іпотеки АТ КБ «Приватбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу, у тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, із встановленням початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, зазначеному у договорі іпотеки, а саме 277 750 грн, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення АТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , які зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 9 лютого 2016 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 11 грудня 2014 року у сумі 578 517,40 грн та складається із 180 574,25 грн заборгованості за кредитом, 189 649,34 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 208 293,81 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, звернено стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,00 кв.м, шляхом продажу АТ КБ «ПриватБанк» вказаного предмета іпотеки з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу, у тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, із встановленням початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, зазначеному в договорі іпотеки, а саме 277 750 грн, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення АТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок невиконання ОСОБА_7 зобов`язань за кредитним договором у позивача виникло право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 зробив останній платіж щодо погашення заборгованості 4 грудня 2008 року, у той час як із даним позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернулось 30 грудня 2014 року, включивши до позовних вимог всю заборгованість. Суд вважав позовні вимоги банку в частині погашення кредитної заборгованості та заборгованості за процентами за користування кредитом, заявлених у межах позовної давності, обґрунтованими, а саме за період з 30 грудня 2011 року по 30 грудня 2014 року у сумі 180 574,25 грн (заборгованість за кредитом); за період з 30 грудня 2011 року по 30 грудня 2014 року у сумі 189 649,34 грн (заборгованість за процентами).

Також суд першої інстанції зазначив, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується спеціальною позовною давністю тривалістю в один рік перед зверненням кредитора до суду, тому позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині нарахування пені є обґрунтованими за період з 31 грудня 2013 року по 30 грудня 2014 року, яка становить 208 293,81 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині виселення відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що предмет іпотеки придбано не за рахунок отриманого кредиту, позивачем не зазначено про наявність житла, яке можливо надати відповідачам у разі їх виселення, тому позовні вимоги про виселення відповідачів із предмета іпотеки (квартири) без надання іншого жилого приміщення є необґрунтованими.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 28 березня 2016 року, апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 9 лютого 2016 року в частині визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки змінено, у його резолютивній частині словосполучення «зазначеному в договорі іпотеки, а саме 277 750 грн» змінено на словосполучення «не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».

У іншій частині рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 9 лютого 2016 року залишено без змін.

У червні 2016 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Логвіновська А. А. подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, у іншій частині рішення залишити без змін.

У касаційній скарзі зазначила, що у АТ КБ «ПриватБанк» відсутній обов`язок надання відповідачам іншого жилого приміщення при їх виселенні, тому суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення частини другої статті 109 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР).

Вказувала, що частиною другою статті 109 ЖК Української РСР на суд покладено обов`язок зазначити інше жиле приміщення, в яке необхідно виселити відповідачів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та ухвалою цього ж суду від 14 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Суди встановили, що 24 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 208 312,50 грн зі сплатою 15 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24 квітня 2018 року.

Виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором забезпечено іпотекою, встановленою укладеним 25 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 договором іпотеки, згідно з яким якого остання надала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 , що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу за № 572 від 23 квітня 1998 року.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною другою статті 109 ЖК Української РСР визначено, що громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і положення статті 109 ЖК Української РСР.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року в справі № 6-1731цс16, необхідності відступлення від якої Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц не вбачала.

Встановивши, що предмет іпотеки придбано іпотекодавцем не за рахунок кредитних коштів, повернення яких забезпечено договором іпотеки, а на підставі договору купівлі-продажу від 23 лютого 1998 року, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення.

За таких обставин доводи касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про неправильне застосування до спірних правовідносин норм частини другої статті 109 ЖК Української РСР є необґрунтованими. Новий власник може частково поновити свої права шляхом звернення з вимогою про відшкодування шкоди до продавця, якщо той неналежним чином виконав свої зобов`язання про повне інформування можливих покупців будинку про обтяження, чи до банку про виконання останнім обов`язку із забезпечення осіб, які підлягають виселенню, іншим жилим приміщенням та відшкодування збитків (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц).

Доводи касаційної скарги про те, що саме на суд покладено обов`язок визначити інше жиле приміщення, до якого необхідно виселити відповідачів, відхиляються касаційним судом, оскільки суперечать наведеній правовій позиції щодо застосування відповідної норми права і відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судових рішень, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору в частині виселення відповідачів та не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено процесуальне право.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішень, оскільки суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів попередніх інстанцій без змін.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Логвіновською Аллою Анатоліївною, залишити без задоволення.

Рішення Новокаховського районного суду Херсонської області від 9 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик