Справа № 296/7379/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" квітня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.

за участі секретаря Галіцької А.М.

розглянуши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі також - відповідач) у якому зазначив, що 17.08.2014 між ним та відповідачем укладено договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що відповідач умов договору належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 31.08.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 25287,38 грн., з яких: 2552,28 грн. - заборгованість за кредитом; 18454,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафних санкцій: 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 1180,35 грн. - штрафу (процентна складова), яку просив стягнути з відповідача.

У судове засідання представник позивача не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, направила на адресу суду письмові заперечення, в яких вказувала на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача, просила застосувати строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 17.08.2014 року ОСОБА_2 звернулася з анкетою - заявою б/н до ПАТ КБ "ПриватБанк" про надання їй кредиту, відповідно до якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з наявних матеріалів справи розрахунків позивача, відповідач ОСОБА_2 не виконала взяті на себе кредитні зобов'язання, не сплачувала в повному обсязі щомісячні платежі та щомісячні проценти за наданим кредитом, внаслідок чого станом на 31.08.2017 року банком нарахована заборгованість у розмірі 25287,38 грн, з яких: 2552,28 грн. - заборгованість за кредитом; 18454,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафних санкцій: 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 1180,35 грн. - штрафу (процентна складова).

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_2 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, з огляду на що, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З розрахунку заборгованості, який надано позивачем, вбачається, що останній платіж за договором позичальником було сплачено 24 грудня 2014 року (а.с. 3), а з позовом до суду банк звернувся 20.09.2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Таким чином, судом не встановлено факту пропуску позивачем строку позовної давності, у зв'язку з чим клопотання відповідача про застосування строку позовної давності є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Окрім того, судом не беруться до уваги заперечення відповідача щодо ненадання позивачем доказів отримання відповідачем кредитних коштів та факту існування боргу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач звернулася до банку з заявою-анкетою про надання їй кредиту, підписавши яку погодилася з тим, що зазначена заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку є договором про надання банківських послуг, укладеним з банком, що підтверджується її особистим підписом в заяві, а з наданого розрахунку заборгованості чітко прослідковується, що відповідач користувалася кредитними коштами.

Разом з тим, відповідно до ст. 549 ЦК України вбачається, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Судом встановлено, що позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" застосовано до відповідача два види відповідальності за порушення зобов'язань у вигляді пені у розмірі 2600,00 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1180,35 грн.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Крім того, кредитним договором сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по одному із грошових зобов'язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів.

Враховуючи зазначене, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України до заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003цс15).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2552,28 грн. - заборгованість за кредитом; 18454,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 штрафу (фіксована частина), 1180,35 грн. штрафу (процентна складова) підлягають задоволенню, а вимога про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 2600,00 грн. не підлягає задоволенню у зв'язку з її безпідставністю.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1435 грн. 49 коп. (1600,00 грн. х 22687,38 грн. /25287,38 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст. 12, 13, 19, 81, 133, 141, 259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, податковий номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість у розмірі 22687 (двадцять дві тисячі шістсот вісімдесят сім) грн. 38 коп. та судовий збір у сумі 1435 (одну тисячу чотириста тридцять п'ять) грн. 49 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційному суді Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Cуддя О. П. Сингаївський