Справа № 572/547/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Слободянюка Б.К.

за участю секретаря судових засідань - Кудіній А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни справу за позовом ОСОБА_2, як представника малолітньої дочки ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Сарненської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 з позовом в якому просить визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 у зв'язку з втратою права власності на вказану квартиру та стягнути понесені судові витрати.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.04.2015 року вона придбала квартиру АДРЕСА_1 із належними до неї господарськими спорудами на публічних торгах. 15.07.2015 року було видано свідоцтво про право власності на дану квартиру. В зв'язку з чим, право власності відповідачів на вказане житло припинилося.

29.12.2016 року вона подарувала вказану квартиру із належними до неї господарськими спорудами своїй дочці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким чином, на даний час малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником квартири АДРЕСА_1 із належними до неї господарськими спорудами.

Відповідачі по справі є колишніми співвласниками спірної квартири, на даний час вони не являються власниками житла та членами сім'ї власника житла, витрат на утримання квартири не несуть, в зазначеній квартирі не проживають , їхніх особистих речей в квартирі немає, мають постійне проживання у м. Рівне. Їхня реєстрація в спірній квартирі порушує право власності дочки позивача, позбавляє її можливості повноправно здійснювати права власника. Крім того, комунальні послуги обчислюються з врахуванням факту реєстрації відповідачів, що завдає власнику майна матеріальних збитків, в зв'язку з чим за захистом інтересів звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 20.03.2018 року було відкрито спрощене позовне провадження та вирішено проводити розгляд справи одноособово суддею без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем ОСОБА_4 було подано відзив на позовну заяву, в якому окрім іншого, він просив справу призначити до розгляду в загальному позовному провадженні.

11.05.2018 року судом було задоволено заяву відповідача ОСОБА_4 та було вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання було призначено на 22.05.2018 року.

Ухвалою суду від 09.07.2018 року було призначено справу до судового розгляду на 29.08.2018 року.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Надали пояснення, які відповідають обставинам викладеним в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання. Подав відзив на позовну заяву, згідно якого просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свій відзив обґрунтовує тим, що спірна квартира, належала йому та іншим відповідачам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.09.2007 року. 17.12.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки №21/07/11/І-Ф, предметом якого була двокімнатна квартира загальною площею 58 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належними надвірним будівлями. Зазначає, що дана квартира набувалася ними не за рахунок кредиту забезпеченого іпотекою. Відповідач посилається на ст. 109 ЖК України та правовий висновок Верховного Суду України викладений у справі за №6-197 цс16, відповідно до якого громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення. Вважає, що питання визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення напряму залежить від вирішення питання про виселення такої особи із житлового приміщення; не вирішення питання про виселення унеможливлює вирішення питання про визнання їх такими, що втратили право користування житловими приміщеннями.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 - ОСОБА_9 у вступному слові заперечив проти задоволення позову з посиланням на ст. 109 ЖК України та правовий висновок Верховного Суду України викладений у справі за №6-197 цс16, відповідно до якого громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з'являлися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник третьої особи Гаврилюк Р.Б. в судовому засіданні висловив думку щодо доцільності задоволення позову, оскільки власником спірного житлового будинку є неповнолітня дитина, батьки якої на законних підставах придбали житло.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи

Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2. Отже, позов ОСОБА_2 заявлено правомірно.

Згідно рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 22.10.2015 року, яке набрало законної сили 15.03.2017 року, встановлено, що ОСОБА_2 з прилюдних торгів було придбано квартиру відповідачів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ДП «Державний інформаційний центр» Міністерства юстиції України, відділу ДВС Сарненського РУЮ, третіх осіб на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_2 про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування акту державного виконавця від 25.05.2015 року, протоколу ДП «Інформаційний центр» №76883 за наслідками прилюдних торгів відмовлено.

В абзаці 15 мотивувальної частини вказаного рішення Сарненського районного суду Рівненської області, що міститься на а.с.12, судом було встановлено: «Також, третьою особою ОСОБА_2 надана копія розписки за підписом ОСОБА_4, датованої 22.02.2010 року, яка доводить, що позивач мав намір реалізувати будинок, який є предметом іпотеки (ці обставини не заперечуються позивачем), а тому вказане житло не є єдиним житлом, що перебуває у власності останнього».

Ухвалою колегії суддів з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 25.01.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 було відхилено, а рішення Сарненського районного суду від 22.10.2015 року залишено без змін. В абзаці 37 мотивувальної частини даної ухвали, колегією суддів було встановлено: «Крім того, з пояснень ОСОБА_2 видно, що приблизно 6 років тому її матір передала позивачам 27 тисяч доларів США в рахунок купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1. З її усної згоди в цьому приміщенні з того часу проживає третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Договір купівлі-продажу нерухомість між ними нотаріально не посвідчувався. Позивачі там не проживають вже близько 10 років. З цим погодився в судовому засіданні апеляційного суду і представник позивачів.»

Відповідно до ч.4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, вищевказаними рішеннями було встановлено, що відповідачі в даній справі станом на 2016 рік не проживали в спірному житлі близько 10 років, крім того, мали намір реалізувати будинок, так як спірне житло не єдине житло, що перебувало у власності останнього.

Згідно договору дарування від 29.12.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Білотіл Е.Ю., ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Договір зареєстровано в реєстрі за №1679.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №77402902 від 29.12.2016 року, встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, 05.07.2012 року.

Згідно довідки про склад сім'ї ОСОБА_2, виданої КП «Житлосервіс » №1700 від 02.02.2018 року, членами її сім'ї є: чоловік - ОСОБА_13, дочка - ОСОБА_14, дочка - ОСОБА_3

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16086269 від 27.09.2007 року квартира АДРЕСА_1, станом на 27.09.2007 року належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 по 1/4 частині кожному.

17.12.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки №21/07/11/І-Ф, предметом якого була двокімнатна квартира загальною площею 58 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належними надвірним будівлями.

Згідно відповідей Адресно-довідкового бюро Департаменту міграційної служби встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані в АДРЕСА_1. Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2; ОСОБА_4 зареєстрований в АДРЕСА_3.

Статтею 71 Житлового кодексу України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Отже, зі спливом шестимісячного терміну особа втрачає право користування жилим приміщенням.

Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідачі не є ні власниками спірної квартири, ні членами сім'ї позивача - власника цієї квартири, а тому вони втратили право користування вказаним житлом При цьому суд враховує, що згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідачі, за вказаною адресою фактично не проживають понад 10 років, не є членами сім'ї позивача не ведуть з позивачем спільне господарство та не пов'язані спільним побутом.

Відповідачі всупереч ст. 81 ЦПК України не надали суду доказів, які б спростовували доводи позивача, посилання відповідачів на ст. 109 ЖК України та правовий висновок Верховного Суду України викладений у справі за №6-197 цс16, відповідно до якого громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення не заслуговують на увагу, оскільки позивач обрала спосіб захисту своїх майнових прав, які полягають визнанні відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, питання про виселення відповідачів не ставиться, оскільки з наведених вище доказів вбачається, що нема такої необхідності, так як відповідачі з даного житла виселилися самостійно та проживають у м. Рівне понад 10 років.

Разом з тим судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не зареєстровані у спірній квартирі, а тому вони не чинять перешкоди власнику у користуванні даної квартирою, то в задоволенні позову в частині визнання їх втратившими право користування житлом слід відмовити.

Визнання відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1, є достатнім способом захисту прав та інтересів позивача та її неповнолітньої дитини.

Позивачем згідно квитанції від 30.07.2018 року було сплачено судовий збір при подачі позову до суду в розмірі 704 грн. 80 коп., які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно доч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позов задоволено частково, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно 50% сплаченого позивачем судового збору. Згідно квитанції №63 позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 704 грн.,тому з відповідачів слід стягнути 352 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 178, 265-268 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2, як представника малолітньої дочки ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Сарненської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні позову в частині визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 втративши ми право користування квартирою АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителя АДРЕСА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, АДРЕСА_6 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, жительки АДРЕСА_1 (іпн НОМЕР_1) 352 (триста п'ятдесят дві) грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в Рівненський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Сарненський районний суд Рівненської області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя .