Номер справи 220/1998/17
Номер провадження № 2/220/56/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Яненко Г.М.;

за участю секретаря - Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

28.11.2017 р. позивач ПАТ «Ощадбанк» звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 233754,12 грн.

Вимоги позивача мотивовано неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх договірних зобов'язань.

Представник позивача в судове засідання не зявився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав.

Відповідач, в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не сповістила і не надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності (згідно поштового повідомлення, повернутого до суду, судову повістку не вручено в звязку з не проживанням відповідача за вказаною адресою). Згідно довідки про взяття на облік тимчасово переміщеної особи ОСОБА_1 проживає на території Великоновосілківського району та про зміну місця проживання суд не повідомляла.

Згідно доданої до матеріалів справи копії ордеру, інтереси відповідача представляє адвокат ОСОБА_2, який також був судом повідомлений про дату та час проведення судового засідання (поштове повідомлення, про вручення 14.08.2018 року судового виклику на 11.10.2018 року представнику відповідача під особистий підпис), в судове засідання повторно не зявився та про причини неявки не повідомив.

При даних обставинах, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи судом встановлено:

16.12.2013 року між AT «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління AT «Ощадбанк» та фізичною особою ОСОБА_1, укладено договір про іпотечний кредит № 65 (далі - договір), згідно умов якого відповідач отримала 149000 (сто сорок дев'ять тисяч) грн. 00 коп., строком на 60 місяців, з зобовязанням погасити суму кредиту не пізніше „14 грудня 2018 року, а також сплачувати 18 % річних.

Позивач свої зобовязання за договором виконанав належним чином, відповідачу був виданий кредит в розмірі 149000 (сто сорок дев'ять тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується випискою по рахунку № 4886 та платіжним дорученням про перерахування коштів № 65 від 16.12.2013 р.

Відповідно до п. 3.2.4. договору, відповідач зобовязалася здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 2483,33 грн. та сплачувати нарахованих відсотків до останнього числа кожного місяця, шляхом внесення готівки в касу банку або шляхом безготівкових перерахувань..

В порушення умов договору відповідач свої зобовязання з 01.12.2014 року за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 31.10.2017 року має заборгованість у сумі: 233754,12 грн. (двісті тридцять три тисячі сімсот пятдесят чотири гри. 12 коп.), яка з урахуванням розрахунків, що викладені в додатках до позовної заяві складається з: тіла кредиту - 124166,70 гри., заборгованості по процентах - 67775,12 грн., інфляційного збільшення заборгованості - 35082,37 грн.; трьох процентів річних від суми заборгованості - 6729,93 грн.

Зауважень щодо відступів від умов кредитування позичальником не надавалось. Від одержання кредитних коштів остання не відмовлялася.

Заперечень щодо визначеного банком розміру основного зобовязання та відсотків за користування кредитом відповідачем не зазначено.

Невиконання відповідачем своїх кредитних зобовязань стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про відновлення порушених прав.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Змістом пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Поданими доказами, доведено обґрунтованість заявлених вимог.

Так, за змістом ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку .

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, стаття 525 ЦК України, встановлює недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які мають ознаки кредитного договору.

Приписи ч.1 ст. 1054 ЦК України встановлюють, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Статтею 1049 ЦК України, на позичальника покладено обовязок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то згідно з ч. 2. ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Позивачем всі зобовязання за договором були виконані належним чином, відповідачу був виданий кредит в розмірі 149000 (сто сорок дев'ять тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується випискою по рахунку № 4886 та платіжним дорученням про перерахування коштів № 65 від 16.12.2013 р.

У порушення зазначених умов договору відповідач свої зобовязання з 01.12.2014 року за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 31.10.2017 року має заборгованість у сумі: 233754,12 грн. (двісті тридцять три тисячі сімсот пятдесят чотири гри. 12 коп.), яка з урахуванням розрахунків, що викладені в додатках до позовної заяві складається з: тіла кредиту - 124166,70 гри., заборгованості по процентах - 67775,12 грн., інфляційного збільшення заборгованості - 35082,37 грн.; трьох процентів річних від суми заборгованості - 6729,93 грн.

Невиконання позичальником своїх зобовязань по кредитному договору стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про відновлення його порушених прав.

Договором передбачено обовязок позичальника повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитом, комісію та пеню в разі порушення виконання зобов'язання.

Однак, в порушення приписів перелічених норм, станом на 31.10.2017 року ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем, яка з урахуванням розрахунків, що викладені в додатках до позовної заяві складається з: тіла кредиту - 124166,70 гри., заборгованості по процентах - 67775,12 грн.,вртат від інфляції - 35082,37 грн.; трьох процентів річних від суми заборгованості - 6729,93 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення: заборгованості за основним боргом - 124166,70 гри., заборгованості по процентах - 67775,12 грн. - слід задовольнити.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При чому згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зважаючи на суму боргу, строк виникнення зобовязання, розрахунок позивача, період нарахування дату виникнення прострочення, інші обставини справи, вимоги про стягнення 35082,37 грн.втрат від інфляції та 6729,93 грн.3% річних від прострочених сум заборгованості є правомірними та підлягають задоволенню.

Належних та допустимих доказів, які доводять відсутність вини боржника в порушенні зобовязання відповідачем не зазначено.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 265, 268 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ВТ № 068935, виданий Червоногвардійським РВ у м. Макіївці ГУДМС України в Донецькій області 25.01.2014 року, яка зареєстрована за адресою: 85530, Донецька область, Великоновосілківський р-н, с. Богатир, провулок Аптечний, буд. 18, (ІПН: НОМЕР_1) на користь на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» () заборгованість за кредитом в розмірі 233754,12 грн. (двісті тридцять три тисячі сімсот пятдесят чотири грн. 12 коп.), яка складається з: 124166,70 грн. (сто двадцять чотири тисячі сто шістдесят шість грн. 70 коп.) - основний борг (тіло кредиту); 67775,12 грн. (шістдесят сім тисяч сімсот сімдесят пять грн. 12 коп.) - заборгованість за нарахованими відсотками по кредиту; 35082,37 грн. (тридцять пять тисяч вісімдесят дві грн. 37 коп.) - інфляційне збільшення заборгованості; 6729,93 грн. (шість тисяч сімсот двадцяті дев'ять грн. 93 коп.) - три проценти річних від суми заборгованості та 1600 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Cуддя Г.М. Яненко