ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2970/18Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/328/18 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 вересня 2018 року (головуючий суддя Братасюк В.М., повний текст рішення складено 22 вересня 2018 року) у цивільній справі № 607/2970/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів та стягнення аліментів за минулий час, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення аліментів за минулий час.

Позивачка зазначила, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.10.2011 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі по 450 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В даний час рівень життя змінився, їй не вистачає визначеної судом суми аліментів для належного виховання та утримання дитини у зв'язку з чим просила змінити розмір аліментів та встановити розмір аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просила стягнути аліменти за минулий час, не більше як за три роки, оскільки відповідач ухилявся та ухиляється від сплати аліментів, на неодноразові звернення із проханням щодо сплати аліментів та участі в утриманні та вихованні дитини жодної реакції не було.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Змінено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 Тернопільської області) на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на стягнення щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 450 гривень, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 АДРЕСА_1) 704,80 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано вимоги частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно якої держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сума коштів, присуджених до стягнення на утримання доньки є недостатньою для забезпечення її потреб.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив відносно апеляційної скарги та пояснив, що погоджувався у суді першої інстанції на стягнення з нього аліментів у розмірі 1000 грн щомісячно. У більшому розмірі сплачувати аліменти не спроможний, так як у 2012 році одружився, від другого шлюбу має доньку ОСОБА_4 та окрім цього з 2016 року не може повноцінно пересуватися та працювати у зв"язку з травмою ноги .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, який розірвано 26.10.2011 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 в с. Чернелів - Руський Тернопільського району Тернопільської області.

Вище зазначеним рішенням суду було вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 450 гривень, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягувати з 13 вересня 2011 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1, виданого 27.11.2012 р. Відділом ДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції 27.11.2012 року ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_5, від якого, згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2, виданого Романівською сільською радою Тернопільського району мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н.

Вирішуючи вимоги щодо зміни розміру аліментів та визначаючи їх у твердій грошовій сумі суд першої інстанції виходив з того, що стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, про що просила позивач, не є можливим, оскільки у такий спосіб суд має право стягувати аліменти у разі регулярного та достатнього заробітку платника аліментів.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону та не грунтується на матеріалах справи, що згідно ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

За вимогами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Із змісту ст. 183 СК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Отже, виходячи з положень цих норм права спосіб присудження судом аліментів залежить від вибору позивача та є змінним в залежності від його вибору, стягнення судом аліментів у частці від доходу матері чи батька не залежить від регулярності отримуваного доходу платника аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи позивачка у зв"язку із погіршенням її матеріального стану просила збільшити розмір аліментів шляхом стягнення їх у частці від доходу батька дитини.

Встановлено, що матеріальне становище позивачки погіршилося, з часу присудження у 2011 році аліментів в розмірі 450 грн щомісячно значно зріс рівень споживчих цін та життя в Україні. Дана обставина є загальновідомою, й не потребує доказування за правилами ст. 82 ч.3 ЦПК України та окрім цього визнається відповідачем, який згідний сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн щомісячно.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що вимога позивача щодо зміни способу стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів грунтується на вимогах закону та встановлених судом обставинах у справі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Визначаючи розмір аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини ОСОБА_3, стан здоров'я ОСОБА_2, який згідно його пояснень у 2016 році отримав травму ноги та не може повноцінно пересуватися та працювати, що не заперечено у судовому засіданні позивачкою, матеріальне становище відповідача, яких згідний сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн, наявність у нього іншої дитини - доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, суд вважає, що слід стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття.

Відмовляючи у стягненні з відповідача аліментів за минулий час суд виходив з ненадання позивачкою доказів ухилення відповідача від їх сплати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається із позовної заяви вимоги позивачки про стягнення аліментів за минулий час грунтуються на положеннях ч.2 ст. 192 СК України.

Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов'язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із позовної заяви матеріально правова вимога про стягнення аліментів за минулий час, в порядку ст. 191 СК України, позивачкою не обгрунтована, нею не зазначено на обставини, які б вказували, що відповідач має обов"язок сплачувати аліменти за минулий час та не зазначено на докази, які б підтверджували таку вимогу.

Таким чином відмова в позові про стягнення аліментів за минулий час є законною.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивачки про ухилення відповідача від сплати аліментів за виконавчим листом, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Аналізуючи ч.1 ст.194 та ч.2 ст. 191 СК України колегія зазначає, що стягнення аліментів за минулий час за виконавчим листом та присудження аліментів за минулий час, в порядку передбаченому ч. 2 ст. 191 СК є різним правовим регулюванням аліментних обов"язків платників аліментів.

Встановлено, що вимога позивачкою про стягнення аліментів за минулий час за виконавчим листом позивачкою не пред"являлась.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.2, 376, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 вересня 2018 року в частині вирішення вимоги про зміну розміру аліментів скасувати та ухвалити нове рішення, яким змінити розмір аліментів, визначений на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 жовтня 2011 року, а саме, стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя с.Ангелівка Тернопільського району Тернопільської області в користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 1057,20 грн. судового збору в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2018 року.

Головуючий -

Судді -