Справа № 462/6826/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/1037/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю приватного виконавця Ільчишин Л.В., представника стягувача Басовича В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2018 року в складі судді Бориславського Ю.Л. в справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України,-

встановила:

В липні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. звернулася в суду із поданням, в якому просила тимчасово обмежити боржника ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка проживає у АДРЕСА_1), у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на неї виконавчим листом №462/6826/15-ц, виданого 13.04.2017 р. Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» 45618,61 грн. витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування та 1218 грн. судового збору.

Подання обґрунтовувала тим, що на даний час рішення суду не виконано, не дивлячись на те, що приватним виконавцем вжито передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішення, в діях боржника наявні ознаки ухилення від виконання зобов'язань, покладених на неї рішенням суду. Приватний виконавець вважає, що є підстави для обмеження у праві виїзду за кордон боржника.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2018 року подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. задоволено.

Тимчасово обмежено громадянку України ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, яка проживає у АДРЕСА_1), у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на неї виконавчим листом №462/6826/15-ц, виданого 13.04.2017р. Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» 45618,61 гривень витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування та 1218.00 гривень судового збору.

Копію ухвали скеровано Державній прикордонній службі України для виконання.

Ухвалу суду оскаржив представник боржника ОСОБА_7

Вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, судом не встановлені обставини визнані доведеними, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом порушено та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що боржник була позбавлена права на правничу допомогу, змагальність та гласності судового процесу, оскільки засідання відбулося без виклику апелянта.

Покликається на те, що первинно виконавче провадження було відкрито Залізничним ВДВС в межах якого боржник добросовісно, по мірі своїх можливостей, виконувала рішення суду, однак приватний виконавець приховав цю інформацію щодо перерахунку коштів.

Крім цього вважає, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про ухилення ОСОБА_4 від виконання зобов'язань, покладених на неї рішенням суду, а також обов'язків, які визначені для боржника у ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження».

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2018 року та постановити ухвалу, якою у задоволенні подання відмовити.

Приватний виконавець Ільчишин Л.В. та представник стягувача Басович В.Б. в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просять ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Боржник ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки (а.с. 76), в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення приватного виконавця та представника стягувача на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та задовольняючи подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_4 не виконує судове рішення та ухиляється від його виконання, при цьому здійснює перетини кордону, тому суд прийшов висновку про наявність підстав для встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до сплати нею заборгованості.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12.12.2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» 45618,61 грн. витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування та 1218 грн. судового збору.

На виконання цього рішення Залізничний районний суд м. Львова 13.04.2017 року видав виконавчий лист № 462/6826/15, копія долучена до подання (а.с. 5).

Заява про примусове виконання подана 11.04.2018 року (а.с. 4).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівни від 11.04.2018 року відкрито виконавче провадження № 56160516 з приводу виконання вказаного вище рішення суду (а.с. 7).

Постанову про відкриття виконавчого провадження боржник ОСОБА_4 отримала 16.04.2018 року (а.с. 8).

Одночасно 11.04.2018 року боржнику надіслано виклик приватного виконавця (а.с. 9-10).

Постановою від 11.04.2018 року накладено арешт на майно, що належить боржнику.

В межах виконавчого провадження приватний виконавець надіслала запити у відповідні реєструючи органи з метою з»ясування питання про наявність майна у боржника та інших його активів.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України боржник ОСОБА_4 отримує доходи у ТзОВ «ШОП ІТ».

За інформацією з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 є засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТзОВ «ШОП ІТ».

Крім цього, за боржником ОСОБА_4 зареєстровано 1/1 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна

На вимогу приватного виконавця щодо кількості перетинів кордону боржником ОСОБА_4, головним центром обробки спеціальної інформації надано відповідь, згідно якої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, здійснювала через різні пункти пропуску перетини кордону у 2017 році (а.с. 20).

В подальшому, 24.04.2018 року приватний виконавець винесла постанову про арешт майна боржника, а саме корпоративних прав в ТзОВ «ШОП ІТ» часткою в розмірі 100% з розміром внеску до статутного фонду 10 000,00 грн. та скеровано в Центр надання адміністративних послуг для виконання.

Доказів отримання такої постанови адресатами до подання не долучено.

Постановою від 24.04.2018 року приватний виконавець звернула стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 33).

Доказів отримання такої постанови адресатами до подання не долучено.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 18) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 2 ст. 19 вказаного Закону право вибору пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має, зокрема, право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону).

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема, він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

В свою чергу, порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України визначено у ст. 441 ЦПК України, відповідно до якої питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Отже, задоволення подання виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Скориставшись наданими йому законом повноваженнями, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. 27.07.2018 року звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_4, як боржника у праві виїзду за межі України до виконання останнім своїх зобов»язань (а.с. 1).

В поданні приватний виконавець стверджувала, що на виклик до виконавця боржник не з»явився, пояснень не надав. В межах проведених заходів примусового виконання рішення, скеровано запити у реєструючи органи, проведено перевірку майнового стану боржника та встановлено, що останній пенсії не отримує, не має відкритих рахунків в банківських та інших фінансових установах, транспортні засоби за ним не зареєстровані, зобов'язання боржник не виконує (а.с. 14-27).

В свою чергу, права і обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження визначені статтею 19 ЗУ «Про виконавче провадження».

У частині 5 статті 19 цього Закону вказано, що боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення , допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій , за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України, повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини, своєчасно з'являтися на вимогу виконавця, надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

На вимогу приватного виконавця адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України у Львівській області надано інформацію від 23.04.2018 року щодо зареєстрованого місця проживання боржника ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, яким є АДРЕСА_1 з 12.01.1999 року (а.с. 36 зворот).

Поряд з цим, приватний виконавець не долучила до матеріалів подання Актів про опис майна чи вихід за місцем проживання боржника та неможливість доступу до такого.

Разом з цим, з матеріалів подання та доводів апеляційної скарги вбачається, що виклик приватного виконавця від 11 квітня 2018 року про обов»язок з»явитися до виконавця на 18 квітня 2018 року о 11 год. 00 хв. боржник ОСОБА_4 отримала 16.04.2018 року, проте на вимогу виконавця не прибула, декларацію про доходи та майно, а також пояснення за фактами невиконання судового рішення та вимог виконавця, не надала.

На переконання колегії суддів, встановлені обставини справи свідчать про те, що боржник ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання зобов"язань із сплати суми боргу, визначеної рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12.12.2016 року, оскільки не виконує своїх обов"язків, передбачених ч. 6 ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження".

Що стосується доводів апелянта в частині сплати боржником ОСОБА_4 коштів на загальну суму 580 грн. на виконання Виконавчого листа № 462/6826/15-ц виданого 13.04.2017 року, колегія суддів звертає увагу, що вказані грошові кошти сплачені боржником 13.07.2017 року та 02.04.2018 року, а саме до відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем, про що останньому не було відомо, при цьому зазначені обставини не спростовують висновки суду першої інстанції про невиконання боржником обов»язків у виконавчому провадженні та ухилення від виконання зобов»язання із сплати боргу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк