Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року смт Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Лобановської С.М.,

за участю секретаря Шевченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду в смт. Близнюки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Близнюківського районного суду Харківської області із уточненою позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 600 гривень на ? частину всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що на даний час дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, оскільки збільшуються потреби у розвитку, харчуванні, купівлі одягу, лікуванні та іншому.

Крім того, зазначає, що на теперішній час мінімальний розмір на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому розмір стягуваних аліментів не відповідає визначеному законом мінімальному розміру аліментів, у звязку з чим просить уточнену позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги визнав частково, зазначив про те, що на даний час на його утриманні знаходиться малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та громадянська дружина ОСОБА_5, яка знаходиться у декретній відпустці по досягненню дитиною трирічного віку. У звязку з цим просить визначити розмір аліментів у розмірі 1/6 частини усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Позивач у судове засідання, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання також не зявився, надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав частково, просив врахувати позицію викладену у відзиві.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справи за відсутності усіх учасників справи на підставі наявних матеріалів.

У зв'язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 327076, виданого 05 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Близнюківського районного управління юстиції у Харківській області. (а.с. 9)

Згідно копії рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 (шістсот) гривень щомісяця, починаючи з 10 вересня 2015 року та до повноліття дитини. (а.с.6)

Відповідно до довідки виконавчого комітету Близнюківської селищної ради за вих. №1585 від 18 липня 2018 року ОСОБА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_3 проживає без реєстрації за адресою: вул. Південна, буд. 23, смт Близнюки Харківської області. (а.с. 7)

Актом обстеження матеріально-побутових умов від 17 липня 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 разом з донькою прописані за адресою: мікрорайон 2АДРЕСА_1 у місті Лозова Харківської області та фактично проживають у домоволодінні її вітчима за адресою вул. Південна 23 у смт Близнюки, разом з матірю позивача та її братом. Крім того встановлено, що на даний час ОСОБА_1 не працює, оскільки займається лікуванням доньки, та отримує доходи у вигляді пенсії у розмірі 1795,90 грн., аліменти у розмірі 600 гривень, а також їй допомагають батьки. (а.с. 8)

Крім того, позивачем надано копії медичної документації з яких вбачається, що ОСОБА_3, 21 червня 2013 року, є інвалідом дитинства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком до 6 станом на момент розгляду справи визначено на рівні 1559 гривень на місяць.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент розгляду справи не може бути меншим за 779,50 гривень на місяць.

Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

При цьому частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином судом встановлено, що у позовній заяві позивач фактично просить змінити спосіб стягнення аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Така ж правова позиція викладена у постанові ВСУ від 05.02.2014 при розгляді справи № 143цс13.

Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Таким чином, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стосовно відзиву на позовну заяву відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як на підставу свого відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що на його утриманні перебуває ще одна малолітня дитина син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 497881 від 31 жовтня 2017 року та дружина ОСОБА_5, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов від 26.10.2018. (а.с. 88-89)

Отже, беручи до уваги обставини справи на які позивач та відповідач посилалися як на підтвердження своїх доводів, а також, враховуючи те, що у зв'язку із змінами, внесеними до Сімейного кодексу України, визначений рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року, розмір аліментів на теперішній час є нижчим, ніж встановлено законом, суд приходить до висновку, що уточнена позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню та з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з тим, вимоги позивача про збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача, починаючи з дня предявлення позову до суду, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (68%).

Керуючись ст.ст. 2, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, ст.ст. 180-182, 191, 192 Сімейного Кодексу України, суд,-

в и р і ш и в:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначений рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року по цивільній справі № 629/3903/15-ц 2/629/1469/15 з 600,00 гривень до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішення законної сили та до повноліття дитини.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь держави судовий збір у розмірі 479 (чотириста сімдесят девять) гривень 26 коп., який перерахувати на рахунок отримувача 6001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві (м. Київ) 22030106, код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача: 899998; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Виконавчий лист, виданий Лозівським міськрайонним судом Харківської області по цивільній справі №629/3903/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 600 гривень на користь ОСОБА_1 - після набрання рішенням законної сили відкликати та повернути до суду, який його видав, для долучення до матеріалів цивільної справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до Харківського апеляційного суду через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Лобановська