Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 520/8236/15-ц

провадження № 61-25102св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонере товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Київського районного суду мста Одеси від 29 жовтня 2015 року у складі судді Маломуж А. І. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від

25 січня 2017 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен банк аваль») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 23 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», зараз ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір

№ 014/3611/74/78645, згідно умов якого ОСОБА_5 отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 81 403.00 доларів США строком до 23 липня 2027 року зі сплатою 13 % річних.

У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконував належним чином, у зв'язку з чим станом на 07 травня 2015 року та відповідно до розрахунку заборгованості за договором у нього виникла заборгованість у розмірі 98 176,32 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України 2 064 206,51 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 71 302,62 доларів США, що еквівалентно 1 499 173,45 грн; заборгованість по сплаті відсотків - 8 074,67 доларів США, що еквівалентно 169 774,00 грн; пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків -

18 799,03 доларів США, що еквівалентно 395 259,06 грн.

Оскільки, відповідач вказану заборгованість в добровільному порядку сплачувати не бажає, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути суму заборгованості з відповідача у розмірі 2 064 206,51 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 29 жовтня

2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 23 липня 2007 року

№ 014/3611/74/78645 у сумі 98 176,32 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України 2 064 206,51 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 71 302,62 доларів США, що еквівалентно 1 499 173,45 грн; заборгованість по сплаті відсотків - 8 074,67 доларів США, що еквівалентно 169 774,00 грн; пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків -

18 799,03 доларів США, що еквівалентно 395 259,06 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що через неналежне виконання ОСОБА_5 умов договору станом на 07 травня 2015 року він має прострочену заборгованість за кредитним договором в розмірі

98 176,32 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України 2 064 206,51 грн, розмір якої підтверджується наданим позивачем розрахунком та підлягає стягненню в судовому порядку.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 07 вересня 2016 року заяву представника ОСОБА_6, яка є донькою та правонаступником померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, - ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 29 жовтня

2015 року залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 січня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6, яка є донькою та правонаступником померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, - ОСОБА_7 відхилено.

Заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 29 жовтня

2015 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суд першої інстанції.

10 лютого 2017 року ОСОБА_6 через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Київського районного суду міста Одеси від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що судами попередніх інстанцій не досліджено та не надано належної оцінки доказам наявним в матеріалах справи. Розгляд справи не був всебічним та повним, а тому судові рішення є необґрунтованими та незаконними, винесеними з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», зараз ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір

№ 014/3611/74/78645, згідно умов якого ОСОБА_5 отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 81 403.00 доларів США строком до 23 липня 2027 року зі сплатою 13 % річних.

Відповідач належним чином умов кредитного договору не виконував, у зв'язку із чим станом на 07 травня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 98 176,32 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України 2 064 206,51 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За умовами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів встановили, що ОСОБА_5 підписавши кредитний договір, ознайомився та дав згоду по всіх істотним умовам договору, отримав кошти за вказаним договором. У порушення умов кредитного договору ОСОБА_5 не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку, дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до оцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від

29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 січня

2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішення відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2017 року зупинено виконання заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 29 жовтня 2015 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 29 жовтня 2015 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 29 жовтня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 29 жовтня 2015 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська