Справа № 278/1906/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Дубовік О. М.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною заявою.

Зазначив, що 07.11.2015 року померла його мати, ОСОБА_3. За заповітом датованим 28.04.2015 року, посвідченим Сінгурівською сільською радою остання заповіла належну їй земельну ділянку площею 1,9472 на для ведення особистого селянського господарства та 1/3 частину земельного паю від загальної площі 2,1538 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району сестрі позивача ОСОБА_2. Зазначив, що оскільки він має інвалідність 3-ї групи за загальним захворюванням має право на спадкування половину частки, яка б належала йому в разі спадкування за законом. Так як у разі спадкування за законом йому належала 1/2 частка спадщини, то за наявності заповіту він спадкує 1/4 частку спадщини, тобто 1/4 частку від земельну ділянки площею 1,9472 га та 1/12 від земельної ділянки пл. 2,1538 га. Крім того, зазначив, що його матері належала 1/3 частина земельної ділянки пл. 0,08 га для ведення особистого підсобного селянського господарства,розташована на території Сінгурівської сільської ради по вул. 50 річчя Жовтня, 77, яку мати успадкувала від свого чоловіка ОСОБА_4, померлого 10.06.2006 року. Дана земельна ділянка перебувала у складі земельної ділянки пл. 0,69 га, яка належала батьку позивача на підставі державного акту на право приватної власності на землю 1-ЖТ № 014762, виданого 19.01.1998 року, за яким йому належало 5 земельних ділянок, у т.ч. і ділянка пл. 0,08 га. 19.10.2005 року батько позивача подарував сестрі позивача житловий будинок та земельну ділянку пл. 0,28, які знаходяться по вул. 50-річчя Жовтня, 77, в с. Сінгури. Згідно з договором дарування земельної ділянки від 19.10.2005 року батько подарував сестрі земельні ділянки загальною площею 0,33 га. Тобто, було подаровано загалом 0,61 га, а земельна ділянка пл. 0,008 га, залишилася у власності батька позивача, і позивач, його мати та відповідач успадкували цю земельну ділянку у 1 /З частці кожен, але свідоцтв про право на спадщину не отримували. 29 жовтня 2010 року мати позивача склала заповіт, яким заповіла йому усе своє майно. 28 квітня 2015 року мати позивача склала новий заповіт, яким заповіла на імя відповідача дві земельні ділянки, який скасував попередній заповіт в частині даних земельних ділянок. Позивач зауважив, що в іншій частині заповіт матері позивача не скасовано, тому 1/3 частка матері від земельної ділянки пл. 0,08 га належить йому, як спадкоємцю. Оформити свої законні права на вищезазначене майно позивач не може у звязку з відсутність правовстановлюючих документів.

У звязку з наведеним просить визнати за ним право власності на: 1/4 частку земельної ділянки площею 1,9472 га, кадастровий номер 0:02:000:0410, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області; 1/12 частку земельної ділянки площею 2,1538 га, кадастровий номер 0:02:000:0438, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області; право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,08 га (ділянка №2), призначеної для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Сінгурівської сільської ради; 1/3 частку земельної ділянки площею 0,08 га (ділянка №2), призначеної для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Сінгурівської сільської ради.

У судове засідання зявився позивач, який підтримав свої вимоги.

Відповідач у судове засідання не зявилась, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 228-229). Під час розгляду справи заперечувала щодо задоволення судом позовних вимог, оскільки, на її думку, позивач не має права на обовязкову частку у спадщині на вказане майно, так як є інвалідом 3-ї групи.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач та відповідач є сином та дочкою (а.с. 4, 66-67) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Гордієвича, які з 31 серпня 1952 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 86).

19 січня 1998 року ОСОБА_4 був виданий державний акт серії І-ЖТ № 014762 на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Сінгури Житомирського району Житомирської області загальною площею 0,69 га, яка складається із земельної ділянки площею 0,28 га, земельної ділянки площею 0,16 га, земельної ділянки площею 0,09 га, земельної ділянки площею 0,08 га та земельної ділянки площею 0,08 га (а.с. 12).

19 жовтня 2005 року ОСОБА_5 подарував відповідачу належну йому на підставі державного акту серії І-ЖТ № 014762 земельну ділянку площею 0,28 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Сінгури Житомирського району Житомирської області (а.с. 189, 14).

ОСОБА_5 19 жовтня 2005 року також подарував відповідачу ОСОБА_2 належну йому на підставі державного акту серії І-ЖТ № 014762 земельну ділянку площею 0,17 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Сінгури Житомирського району Житомирської області, а ОСОБА_6 належну йому на підставі державного акту серії І-ЖТ № 014762 земельну ділянку площею 0,16 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Сінгури Житомирського району Житомирської області (а.с. 188).

15 лютого 2005 року ОСОБА_5 отримав державний акт на право власності серії ЯБ № 223864 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,1538 га, яка розташована на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, кадастровий номер 0:02:000:0438 (а.с. 144).

10 червня 2006 року ОСОБА_5 помер (а.с. 11).

06 червня 2011 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 отримали свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_4 по 1/3 частині земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:0438 площею 2,1538 га, розташованої на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Також спадкоємцем 1/3 частки зазначеної земельної ділянки є відповідач ОСОБА_2 (а.с. 223 звор. стор., 224).

29 жовтня 2010 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла позивачу все своє майно із чого б воно не складалось і де б воно не було, і взагалі все те, що буде належати на день її смерті і на що за законом буде мати право (а.с. 7).

28 квітня 2015 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла відповідачу належне їй майно, а саме: земельну ділянку площею 1,9472 га, яка належала їй на підставі державного акту на право власності серії ЯБ № 223832 від 15 лютого 2005 року (а.с. 87) та 1/3 частину земельного паю від загальної площі 2,1538 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с. 6).

07 листопада 2015 року ОСОБА_3 померла (а.с. 3).

Після смерті матері позивач звертався до Третьої житомирської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки площею 0,69 га, що розташована в с. Сінгури Житомирського району Житомирської області, частину земельної ділянки площею 1,9472 га, кадастровий номер 0:02:000:0410, що розташована на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, та на частину земельної ділянки площею 2,1538 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0:02:000:0438, що розташована на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, у звязку з відсутністю оригіналів державних актів на право власності на земельні ділянки (а.с. 8, 9).

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Заповідач на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1218, 1233, 1235, 1236 ЦПК України).

Однак, свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту не є абсолютною. ЦПК України визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю шляхом установлення права окремої категорії осіб на обовязкову частку у спадщині.

Так, ч. 1 ст. 1241 ЦПК України передбачене право на обовязкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України Про прожитковий мінімум до осіб, які втратили працездатність, відносяться, зокрема, непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Визначення непрацездатні громадяни міститься також у ст. 1 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, зі змісту якого вбачається, що до даної категорії осіб вказаним законом поміж інших віднесено осіб з інвалідністю.

З наведених норм можна дійти висновку, що до непрацездатних осіб законодавцем віднесено осіб, які мають інвалідність, незалежно від групи інвалідності.

Згідно з пенсійним посвідченням серії ААБ № 062571 (а.с. 5) та довідкою Житомирського ОУПФ України від 12 квітня 2018 року № 1183/02.2 (а.с. 230) позивач має інвалідність третьої групи, отже, будучи непрацездатним сином спадкодавця ОСОБА_3, має право на обовязкову частку в спадщині, а саме: половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що мають бути задоволені, оскільки останній належними та достатніми доказами довів суду право власності на майно, яке перейшло йому в порядку спадкування після смерті його батьків, а саме:

право власності на 1/4 частку земельної ділянки площею 1,9472 га, кадастровий номер 0:02:000:0410, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, яка є обовязковою часткою непрацездатного позивача у спадщині, яка залишилася після смерті його матері ОСОБА_3;

право власності на 1/12 частку земельної ділянки площею 2,1538 га, кадастровий номер 0:02:000:0438, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, яка є обовязковою часткою непрацездатного позивача у спадщині, яка залишилася після смерті його матері ОСОБА_3;

право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,08 га, призначеної для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Сінгурівської сільської ради, яке перейшло до нього в порядку спадкування за заповітом, складеним 29 жовтня 2010 року матірю позивача - ОСОБА_3;

право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,08 га, призначеної для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Сінгурівської сільської ради, яке перейшло до нього в порядку спадкування за законом після смерті 10 червня 2006 року батька позивача - ОСОБА_4.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1233, 1235, 1236 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код платника податку НОМЕР_1, право власності на:

- 1/4 частку земельної ділянки площею 1,9472 га, кадастровий номер 0:02:000:0410, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області та

- 1/12 частку земельної ділянки площею 2,1538 га, кадастровий номер 0:02:000:0438, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, як на обовязкову частку у спадщині після смерті 07 листопада 2015 року матері ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,08 га (ділянка №2), призначеної для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Сінгурівської сільської ради у порядку спадкування за заповітом після смерті 07.11.2015 року матері ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,08 га (ділянка №2), призначеної для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Сінгурівської сільської ради у порядку спадкування за законом після смерті 10.06.2006 року батька ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Дубовік