Провадження № 2/760/1566/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 серпня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Лазаренко В.В.
при секретарі - Каліщук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором позики, -
29.11.2016 позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в кому просить стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 87 387,59 грн..
Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися. Згідно із заявою, яка надійшла від представника позивач, просили розглянути справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України.
При таких даних суд знаходить можливим з урахуванням вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України розглянути справу в даному судовому засіданні у відсутності учасників справи в заочному порядку, проти чого не заперечує позивач, відповідно до заяви його представника.
Вивчивши матеріали справи і оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Як визначено частиною першою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно частини другої статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що 06.05.2014 ОСОБА_1 передав у власність відповідача ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 2000,00 дол. США, що підтверджується відповідною розпискою, копія якої наявна в матеріалах справи.
Відповідно до згаданої розписки, ОСОБА_2 зобов'язався повернути грошові кошти до 01.10.2014.
Свого обов'язку повернути грошові кошти в обумовлений строк ОСОБА_2 не виконав, у зв'язку з чим позивач набув право вимоги до відповідача.
За загальним правилом, визначеним у ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив.
Відповідно до положень ст. 525 ЦК, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи, що зобов'язання відповідача на час розгляду справи залишається не виконаними, вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів є законними та обґрунтованими.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Рішення ухвалюється судом 30.08.2018, офіційний курс гривні до американського долару США в цей день складає 28,1164 гривень за один долар США.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 56 232,80 грн. основного боргу (2000 х 28,1164) = 56 232,80).

Також, оскільки відповідачем допущено прострочку виконання зобов'язання, відповідно до положень ст. 625 ЦК України з останнього на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних, розмір яких згідно представленого позивачем розрахунку складає 3164,27 грн..

Разом з цим, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 84223,05 грн. належить відмовити, оскільки грошове зобов'язання між сторонами визначене у іноземній валюті, що хоча і не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті.

Таким чином, позов належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача суму боргу та три проценти річних у зазначеному вище розмірі.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні ним судові витрати на оплату судового збору у розмірі 593,97 грн., що пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Крім того, відповідно до акту про надані послуги в рамках договору про надання правової допомоги від 18.10.2016 та квитанції № 16401169-1 від 20.10.2016, позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000, 00 грн., які, відповідно до положень ст. ст. 137, 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 3, 14-16, 509, 525, 526, 530, 533, 611, 612, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 6,7, 12-13, 76-81, 137, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 /03061, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1/ на користь ОСОБА_1 /03115, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2/ борг у сумі 56 232,80 грн., та три проценти річних у сумі 3164,27 грн..

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 /03061, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1/ на користь ОСОБА_1 /03115, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2/ понесені витрати на оплату судового збору у сумі 593,97 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн..

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.В. Лазаренко