У х в а л а

27 липня 2018 року

м. Київ

справа № 738/839/16-ц

провадження № 61-40634 ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Березнянський цегляний завод-2» на постанову апеляційного суду Чернігівської області від 8 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Березнянський цегляний завод-2» про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Березнянський цегляний завод-2» (далі - ТОВ «Березнянський цегляний завод-2») про стягнення заборгованості за договором позики (безвідсоткова фінансова допомога на зворотній основі)

у розмірі 82 900 грн, 19 067 грн - інфляційних втрат, 4 327 грн - 3% річних,

а всього на загальну суму 106 294 грн.

Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 26 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 8 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 26 березня 2018 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Березнянський цегляний завод-2» на користь ОСОБА_1 82 900 грн у рахунок повернення грошових коштів (безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі), інфляційні втрати у розмірі 19 067 грн та

3 % річних у розмірі 4 327 грн, а всього 106 294 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ТОВ «Березнянський цегляний завод-2», в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Подана касаційна скарга ТОВ «Березнянський цегляний завод-2» надійшла до суду касаційної інстанції з пропуском строку на касаційне оскарження, оскільки згідно відбитку штампу на поштовому конверті подана 16 липня

2018 року.

До касаційної скарги заявником додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови апеляційного суду товариство отримало 18 червня 2018 року, надавши відповідні докази.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судових рішень заявником пропущено з поважних причин, вважаю за можливе його поновити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 106 294 грн, яка станом на 1 січня

2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків не встановлено й Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня

1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ТОВ «Березнянський цегляний завод-2» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 390 ЦПК України, статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої

статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Березнянський цегляний завод-2» про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити товариству з обмеженою відповідальністю «Березнянський цегляний завод-2» строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду Чернігівської області від 8 червня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Березнянський цегляний завод-2» на постанову апеляційного суду Чернігівської області від 8 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Березнянський цегляний завод-2» про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя: Б. І. Гулько