РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді - Козак О.В.,

при секретарі Слободянюк А.Ю.,

за участю: представника позивача- відповідача ОСОБА_1,

відповідача - позивача ОСОБА_2,

представника відповідача - позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ТОВ «АГАС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Агас» про визнання недійсним договору безвідсоткової позики від 02.11.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2017 року ТОВ «АГАС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого вказало, що 14.06.2016 року між ТОВ «АГАС» та ОСОБА_2 був укладений трудовий договір, відповідно до якого остання була прийнята на роботу на посаду керуючої магазином. Пункт 7.2 колективного договору ТОВ «АГАС» передбачає, що підприємство може за рахунок власних коштів надавати працівнику безпроцентну позику.

02.11.2016 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до директора ТОВ «АГАС» з проханням надати їй безпроцентну позику в сумі 16000грн. Того ж 02.11.2016 року між ТОВ «АГАС» та ОСОБА_2 було укладено договір безвідсоткової нецільової позики, на виконання якого з каси ТОВ «АГАС» по видатковому касовому ордеру було видано безвідсоткову позику в розмірі 16000грн. Строк повернення коштів згідно договору від 02.11.2016 року сплинув 05.05.2017 року, однак позичальник порушила свої зобовязання за Договором позики та позику не повернула. Тому з врахуванням наведеного, положень ч.2 ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «АГАС» заборгованість за договором безвідсоткової нецільової позики від 02.11.2016 року в сумі 16000грн., інфляційні втрати в розмірі 500,26грн., 3% річних в розмірі 181,50грн. та судові витрати.

01.03.2018 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГАС» про визнання недійсним договору безвідсоткової нецільової позики від 02.11.2016 року. В обґрунтування свого позову позивач вказала, що 14.06.2016року між нею та відповідачем було укладено трудовий договір на виконання роботи керуючої магазином на невизначений строк, хоча в трудовій книжці зазначено: «Прийнято на роботу керуючої магазином ФОП ОСОБА_4 відповідно до наказу №19-к від 13.06.2016 року з 14.06.2016р. Працюючи на вказаній посаді їй створювались нестерпні умови для роботи та здійснювався на неї психологічний тиск. Невдовзі, відповідач висловив їй недовіру та однозначно сказав про неможливість їх подальшої співпраці, та для уникнення для неї негативних наслідків при звільненні, вимагав написання заяви та підписання договору позики на суму 16000грн.

Вона ніколи грошей не брала в борг, проте відповідач їй постійно нагадував, що її трудова діяльність у його руках і на майбутнє матиме вагоме значення запис у її трудовій книжці, пригнічуючи її свідомість та закликаючи подумати за несприятливі наслідки, змусив її написати заяву та підписати договір безвідсоткової позики. Коштів вона не позичала, а виконання вимоги роботодавця було лише, як гарантія того, що її повернуть трудову книжку і зроблять в ній запис про звільнення за власним бажанням. Днем написання заяви про надання їй позики і підписання договору є 02.11.2016 року, яке є також днем її звільнення. Є незрозумілим чому відповідач надає їй значну суму коштів, одночасно звільняючи з роботи, знаючи що таким чином позбавляє її єдиного джерела доходу й існує ймовірність того, що вона не матиме можливості віддавати позику.

Хоча її підпис і стоїть на видатковому касовому ордері, також 02.11.2016 року, проте вказані у ньому кошти їй передані не були, адже укладення договору безвідсоткової нецільової позики не мало на меті досягти дійсні наслідки. Кошти в сумі 16000грн. вона не отримувала, Керівництво відповідача шляхом психологічного тиску, переконаннями змусило її підписати договір безвідсоткової нецільової позики та заяву на його укладення від 02.11.2016р. в день її звільнення, тому на підставі ст.ст.203, 231 ЦК України ОСОБА_2 просить визнати недійсним договір безвідсоткової нецільової позики від 02.11.2016 року.

Ухвалою суду від 02.03.2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «АГАС» про визнання недійсним договору прийнято до розгляду та обєднано в одне провадження зі справою за позовом ТОВ «АГАС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою суду від 02.04.2018 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі на період проведення експертизи.

Ухвалою суду від 03.09.2018 року провадження у справі поновлено та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача-відповідача ТОВ «АГАС» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві, суду пояснив, що відповідач отриману позику не повернула. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечив, оскільки обставини зазначені у зустрічній позовній заяві належними доказами не підтверджені.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ТОВ «АГАС» заперечила, оскільки коштів не отримувала, тому не вважає договір дійсним. Свої зустрічні позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача-позивача в судовому засіданні заперечила щодо первисних позовних вимог, зустрічний позов підтримала, суду пояснила, що ОСОБА_2 підисала договір та видатковий касовий ордер під психологічним тиском, який полягав у докорі про наявну нестачу коштів, але будь-яких документів не було. Вона підписала означені документи для того, щоб у трудовій книжці був належний запис. Отже, в неї не було дійсної волі на укладення договору позики, фактично кошти не переходили від ТОВ «АГАС» до ОСОБА_2 і вона не могла ними розпорядитись, тому саме з цих обставин вони заперечують дійсність договору та просять задоволити позовні вимоги.

Суд, заслухавши відповідача-позивача, представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ТОВ «АГАС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ТОВ «Агас» про визнання недійсним договору безвідсоткової позики, слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.06.2016 року між ТОВ «АГАС» та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, згідно якого ОСОБА_2 було прийнято на посаду керуючої магазином за сумісництвом. Пунктом 7.2 колективного договору ТОВ «АГАС» передбачено, що підприємство може за рахунок своїх коштів надавати працівнику безпроцентну позику.

02.11.2016 року між ТОВ «АГАС» та ОСОБА_2 було укладено договір безвідсоткової нецільової позики, згідно якого ОСОБА_2 в порядку та на умовах, визначених цим договором, отримала безвідсоткову нецільову позику в сумі 16000грн. строком на шість місяців з дня видачі, та зобовязалась її повернути.

На теперішній час, незважаючи на закінчення строку повернення боргу за договором позики від 02.11.2016 року та після звернення до суду з позовом про стягнення коштів в вересні 2017 року, ОСОБА_2 не повернула позивачу кошти.

Вказані обставини підтверджуються: трудовим договором від 14.06.2016р.; колективним договором ТОВ «АГАС»; заявою ОСОБА_2 від 02.11.2016р.; договором безвідсоткової нецільової позики від 02.11.2016р.; видатковим касовим ордером від 02.11.2016 року.

А також, висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №2774-2776/18-26 від 09.08.2018 року, згідно якого рукописний текст в заяві на імя директора ТОВ «Агасс» від 02.11.2018р. та підписи від імені ОСОБА_2 в графі «Позичальник» в Договорі безвідсоткової нецільової позики від 02.11.2016р. та в графі «Підпис одержувача» у Видатковому касовому ордері від 02.11.2016р. виконані самою ОСОБА_2

Згідно ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За положеннями частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_2 їй зателефонувала та повідомила, що після переобліку до неї приїхали і надали документи на підпис, при цьому вона була засмучена, в шоці. Зі слів ОСОБА_2 знає, що вона коштів не отримувала. В неї була така ж ситуація, коли їй надали на підпис договір, видатковий касовий ордер, почали говорити, що викличуть поліцію і буде крадіжка, та що не віддадуть трудову книжку. Під час підпису документів ОСОБА_2 вона присутня не була.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №2774-2776/18-26 від 09.08.2018 року вирішити питання «Чи виконано рукописний текст заяви від 02.11.2016р. та підписи у договорі безвідсоткової нецільової позики та видатковому касовому ордері від 02.11.2016р. ОСОБА_2 під впливом збиваючих факторів чи у незвичайному стані?» не виявилося можливим по причині вказаній у дослідницькій частині. Згідно дослідницької частини висновку аналізуючи виявлені у досліджуваному рукописному тексті загальні та окремі почеркові ознаки, можна констатувати відсутність будь-яких діагностичних почергових ознак. Проте, відсутність діагностичного комплексу ознак в досліджуваному рукописному тексті ще не свідчить про те, що на процес письма не впливали якісь незвичайні умови ( у тому числі, й незвичайний стан виконавця), оскільки наявність діагностичних ознак в почерках залежить як від ступеню впливу конкретної збиваючої причини, так і від індивідуальних психофізіологічних особливостей того, хто писав.

Експерт ОСОБА_6 в судовому засіданні вказаний висновок підтримала.

Отже, показання свідка ОСОБА_5, яка особисто не була присутня під час укладення договору позики ОСОБА_2, та висновки експерта не спростовують доводи позивача ТОВ «АГАС» про укладення з ОСОБА_2 договору позики грошових коштів в сумі 16000грн. та їх отримання останньою.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів відповідачем-позивачем ОСОБА_2 та її представником суду не надано, на підтвердження своїх доводів, що договір безвідсоткової нецільової позики та видатковий касовий ордер був підписаний внаслідок психологічного тиску, та що коштів згідно договору позики вона не отримувала.

Враховуючи, що у передбачений договором безвідсоткової нецільової позики від 02.11.2016 року строк ОСОБА_2 кошти не повернула, то з неї у відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України підлягають стягненню: заборгованість за договором позики в сумі 16000грн., інфляційні втрати в розмірі 500,26грн. (16000 х 1,013 х 1,016 х 1,002 16000) та 3% річних за період з 06.05.2017р. по 20.09.2017р. в розмірі 181,50грн. (16000х3%/365 х 138дн.)

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «АГАС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 02.11.2016р. підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ТОВ «Агас» про визнання недійсним договору безвідсоткової позики, слід відмовити.

Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ТОВ «АГАС» в сумі1600 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 231,509, 526, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.2,12,13,76,81,141,258,259,263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ТОВ «АГАС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, 28.10.1987р.н., (ІПН: НОМЕР_1, жительки: 29000, АДРЕСА_1) на користь ТОВ «АГАС» (, 29000, м.Хмельницький, вул.Герцена,10) заборгованості за договором безвідсоткової нецільової позики від 02.11.2016 року в сумі 16000грн., інфляційні втрати в розмірі 500,26грн., 3% річних в розмірі 181,50грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ТОВ «Агас» про визнання недійсним договору безвідсоткової позики від 02.11.2016 року, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, 28.10.1987р.н., (ІПН: НОМЕР_1, жительки: 29000, АДРЕСА_1) на користь ТОВ «АГАС» (, 29000, м.Хмельницький, вул.Герцена,10) судовий збір в розмірі 1600 грн..

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складання повного тексту рішення суду 22.12.2018 року.

Суддя: