Провадження № 2/760/6123/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 25.07.2018 р. звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 5500 грн. щомісяця, починаючи стягнення з дня пред'явлення позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.02.2017 р., було розірвано.

У шлюбі у них народилася донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.02.2017 р. та за згодою відповідача, неповнолітня донька ОСОБА_3 залишилася проживати з позивачем.

Позивач зазначає, що вона на даний час вона ніде не працює і займається вихованням дитини.

Відповідач зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців як приватний підприємець та є платником єдиного податку.

Окрім того, він працює у спільному підприємстві «Фішер - Мукачів» за адресою: 03062, м. Київ, проспект Перемоги, 67, корпус В, офіс 206-1.

Від виконання своїх обов'язків, покладених ст. 180 СК України, відповідач ухиляється, хоча має дохід від своєї діяльності та заробітну плату.

Як вказує позивач, відповідач аліментів нікому не сплачує, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться, у шлюб після розлучення з позивачем не вступав, інших неповнолітніх дітей немає, непрацездатних батьків він також не має.

Враховуючи те, що домовленості між нею та відповідачем щодо розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, не досягнуто, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 5500 грн. на місяць.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Позивач пояснила, що неповнолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ОСОБА_5 не надає регулярної допомоги на утримання неповнолітньої доньки. При цьому, вона витрачає на дитину приблизно 8 тис. грн. на місяць, оплачує гуртки та додаткові заняття з англійської мови. В зв'язку з чим вона самостійно не має можливості забезпечувати утримання та розвиток спільної неповнолітньої доньки.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог про стягнення аліментів від відповідача до суду не надходило.

Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач в судовому засіданні.

Суд, заслухавши пояснення позивача, врахувавши її доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що сторонни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.06.2008 р.

У шлюбі у них народилася дитина - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого консульким відділом Посольства Росії в Україні.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.02.2017 р., шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 11.06.2008 р. в Відділі ЗАГС Ізмалковського району Ліпецької області (актовий запис № 28), розірвано.

Позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 проживає окремо, жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Неповнолітня донька, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3---2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає, розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що для належного матеріального забезпечення та забезпечення гармонійного розвитку їх неповнолітньої доньки необхідно стягувати з відповідача аліменти в розмірі 5500 грн.

Проте, будь-яких доказів на підтвердження розміру фактичних витрат в сумі 5500 грн. на забезпечення доньки позивачем суду не надано.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців як приватний підприємець та є платником єдиного податку, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та даними свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_4.

Як вбачається з довідки ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві №36928/9/26-15-58-04-10 від 30.11.2018 р., за відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2017 р. по 2 квартал 2018 р. отримував доходи з таких джерел: 4 квартал 2017 р. в розмірі 33077,00 грн., 1 квартал 2018 р. - 22207,00 грн. (ТОВ «ФІШЕР УКРАЇНА»); 2 квартал 2018 р. - 23185,44 грн. (СПД).

Тому, з матеріалів наданих суду, вбачається, що відповідач є працездатною особою, за станом здоров'я може працювати та отримувати дохід. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина, відповідачем суду не надано.

Відповідач до суду не з'явився, та не скористався процесуальним правом висловити свій відзив (заперечення) на позов та надати докази.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України.

Суд зважає, що обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків.

Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження свого матеріального стану.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітньої доньки сторін, враховуючи, що позивач несе витрати по утриманню дитини і не має достатніх коштів для забезпечення потреб дитини з врахуванням: віку дитини, стану здоров'я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров'я та відпочинок, а відповідач зобов'язаний утримувати доньку до досягнення повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання дитини обома батьками.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дітей.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 51 Конституції України, Законом України «Про охорону дитинства», п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст.ст. 141, 150, 155, 180-184, 191 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265, 273, 280-282, 289, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого з адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: АДРЕСА_1) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25.07.2018 р. та до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

СУДДЯ: Кушнір С.І.