Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 127/5065/15-ц

провадження № 61-691св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 нарішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2017 року у складі судді Короля О. П. та рішення Апеляційногосуду Вінницької області від 01 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Медвецького С. К., Копаничук С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося досуду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання договору поруки припиненим, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до

ПАТ «Універсал Банк» про зміну правовідносин та визнання недійсним кредитного договору.

Позовна заява мотивована тим, що 02 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 21 600 швейцарських франків строком до 01 червня 2028 року зі сплатою відсотків в розмірі 11,45 % річних та підвищених відсотків в розмірі 34,35 % річних в разі користування коштами понад встановлений строк або термін погашення. Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого він зобов'язався відповідати перед кредитором за невиконання зобов'язань ОСОБА_1 в повному обсязі та поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. ОСОБА_1 свої зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Банк направив на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту, однак відповідачі свої зобов'язання не виконали.

З урахуванням викладеного ПАТ «Універсал Банк» просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість станом на 20 вересня 2016 року в розмірі

23 628,31 швейцарських франки, з яких: 17 833,06 швейцарських франки - заборгованість по кредиту, 5 164,63 швейцарських франки - несплачені проценти, 630,62 швейцарських франки - несплачені підвищені проценти.

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Універсал Банк» про визнання договору поруки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що позичальником останній платіж по тілу кредиту та відсотках було внесено 01 березня 2014 року, а з позовом про стягнення простроченої заборгованості та вимогою про дострокове стягнення всієї суми банк звернувся 20 березня 2015 року, тобто через рік від дати останнього платежу. Вважає, що порука є припиненою з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України.

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Універсал Банк» про зміну правовідносин та визнання недійсним кредитного договору.

Позовна заява мотивована тим, що кредит їй було видано у гривнях, а не в швейцарських франках, а меморіальний ордер містить посилання на інший договір. Обґрунтовуючи свої вимоги положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» вказала, що банк не надав позичальнику повної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту під час його укладення, приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне подорожчання кредиту. Зазначала, що у договорі відсутні обов'язкові умови щодо основних економічних і правових підстав виникнення іпотечного боргу шляхом оприлюднення їх у письмовій формі ще до укладення такого договору, не встановлено інфляційне застереження та відсутні належні дані і відомості відносно досягнутої домовленості про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмета іпотеки та збереження реальної вартості, що суперечить Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечним сертифікатом», тобто договір є неукладеним. Вважала, що банк ввів в обману позичальника щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку б сплатила банку відповідно до графіку та в договорі не встановлено тип процентної ставки

З урахуванням викладеного, просила змінити правовідносини шляхом зміни обов'язку сплати банку коштів у сумі 21 600 швейцарських франків на сплату банку 99 857,94 грн., визнати недійсним кредитний договір від 02 червня

2008 року, укладений між нею та банком.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2017 року позов публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 02 червня 2008 року в розмірі 22 367,46 швейцарських франків, з яких:

1 227,36 швейцарських франки - прострочена сума заборгованості,

16 352,02 швейцарських франки - сума дострокового стягнення кредиту,

4 157,46 швейцарських франки - відсотки, 630,62 швейцарських франки - підвищені відсотки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 02 червня 2008 року у розмірі 1 260,85 швейцарських франки, з яких: 253,68 швейцарських франків - прострочена заборгованість,

1 007,17 швейцарських франки - відсотки. У решті позовних вимог

ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано припиненими зобов'язання за договором поруки від 02 червня 2008 року, укладеного між

ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 у частині зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів за період з 01 березня 2014 року по 01 вересня 2014 року. У решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов'язання за умовами кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача. У зв'язку з пред'явленням вимог до поручителя поза межами строку, вимога про стягнення простроченої заборгованості зі сплати щомісячних платежів солідарно з поручителя за період з 01 березня 2014 року по 01 вересня 2014 року задоволенню не підлягає. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, районний суд виходив з того, що останньою не доведено наявності умов, необхідних для зміни кредитного договору та визнання його недійним.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 01 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 скасовано. Позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 02 червня 2008 року, яка станом на 20 вересня 2016 року становить 23 628,31 швейцарських франків, з яких: 17 833,06 швейцарських франків - заборгованість за кредитом; 5 164,63 швейцарських франків - несплачені проценти; 630,62 швейцарських франків - несплачені підвищені проценти. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Скасовуючи частково рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо відмови у стягнені простроченої заборгованості зі сплати щомісячних платежів солідарно з боржника та поручителя за період з 01 березня 2014 року по 01 вересня 2014 року, оскільки банк скористався своїм правом, змінив строк виконання основного зобов'язання та звернувся з позовом до суду у межах визначеного шестимісячного строку, тому вимога щодо визнання договору поруки припиненим задоволенню не підлягає в силу частини четвертої статті 559 ЦК України.

У січні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову

ПАТ «Універсал Банк» та задовольнити зустрічні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належним чином обставин справи та не звернули уваги на те, що матеріали справи не містять первинних документів, згідно яких надано кредит позичальнику у валюті кредитного договору, з посиланням на номер договору дату укладення та підпису позичальника про його отримання. Крім того, судами не оцінено як доказ, наявний в матеріалах справи лист Національного банку України про те, що у день видачі кредиту - 02 серпня 2008 року ПАТ «Універсал банк» швейцарські франки не купував. Також суди не взяли до уваги, що, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах дії строку поруки, тобто, у впродовж 6 місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

02 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що усуді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що 02 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 21 600 швейцарських франків строком до 01 червня 2028 року зі сплатою відсотків в розмірі 11,45 % річних та підвищених відсотків в розмірі 34,35 % річних у разі користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення). Позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит.

Відповідно до пункту 2.3 кредитного договору видача кредиту проводиться на поточний рахунок позичальника.

Крім того, умовами кредитного договору передбачено, що погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячних платежів; під щомісячним платежем сторони розуміють платіж, який складається із частини погашення основної суми кредиту та процентів, нарахованих за користування кредитом за попередній платіжний період. Позичальник зобов'язувався щомісячно в дату погашення щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів шляхом зарахування до такої дати включно відповідної суми коштів на поточний рахунок відкритий позичальником; розмір щомісячного платежу встановлений в графіку погашення кредиту, що викладений в додатку № 2 до цього договору. Позичальник зобов'язується здійснити останню сплату щомісячного платежу, повністю повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше 01червня 2028 року. Нарахування процентів здійснюється щоденно за методом нарахування відсотків 30/360.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором від 02 червня 2008 року, цього ж дня між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за невиконання зобов'язань позичальника у повному обсязі та поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

На виконання умов кредитного договору банком видано, а ОСОБА_1 отримано кредитні кошти в розмірі 21 600 швейцарських франків, що еквівалентно 99 857,94 грн, що підтверджується меморіальним ордером

від 02 червня 2008 року.

Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на

20 вересня 2016 року становить 23 628,31 швейцарських франки, з яких:

17 833,06 швейцарських франки - заборгованість по кредиту,

5 164,63 швейцарських франки - несплачені проценти, 630,62 швейцарських франки - несплачені підвищені проценти.

07 жовтня 2014 року на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 банком надсилалась вимога про повернення кредиту (т. 1 а. с. 86).

Відповідно до вимог статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вимогами статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Вимогами частин першої та другої статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною першою статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Скасовуючи частково рішення районного суду та задовольняючи позов

ПАТ «Універсал Банк», апеляційний суд, вірно застосувавши положення статей 258, 599, 610, 1054 ЦК України і частини четвертої статті 559 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов до правильного висновку про те, що відповідачі порушили умови кредитного договору та договору поруки, допустили заборгованість, яка стягнута згідно вимог статті 533 ЦК України.

При цьому апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_2 несе відповідальність як солідарний боржник (статті 553, 554 ЦК України) і порука не припинена, позов пред'явлено у шестимісячний строк після пред'явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, який надано до 01 червня 2028 року.

Звернувшись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_1 заявлено вимогу про визнання недійсним кредитного договору, обґрунтовану тим, що при отриманні кредиту банк ввів її в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку б вона сплатила банку відповідно до графіку, при цьому не надав повної, об'єктивної та достовірної інформації щодо умов кредитування.

Судами встановлено, що оспорюваному кредитному договорі міститься інформація щодо найменування та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, визначено, що банк зобов'язується надати позичальнику кредит в іноземній валюті сумі 21 600 швейцарських франків, що дорівнює еквіваленту, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити за кредит.

Сторони також погодили, що кредит надається банком шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника відповідно до умов договору.

Пунктом 1.2 договору визначено строк кредитування, а саме позичальник зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше

01 червня 2028 року.

За користування кредитним коштами встановлено процентну ставку; нараховування процентів за договором здійснюється методом «факт 30/360» відповідно до вимог чинного законодавства України.

Крім того, умовами кредитного договору передбачені права та обов'язки сторін, зокрема, позичальник має право дострокового погашення кредиту та інші. Його умови стверджують, що позичальник розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті та йому повідомлена інформація щодо методів та курсів і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти, він ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовною вартістю кредиту, а саме умовами кредитування (зокрема, про можливі суми кредиту, строк на який його може бути одержано, мети для якого буде використаний, форми та методів забезпечення, необхідності здійснення оцінки майна та оцінки, якщо така оцінка є необхідною, ким здійснюється, наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями позичальника, процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо), переваг та недоліків пропонованих схем кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту, варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх обсяги, можливість та умови дострокового повернення кредиту тощо.

Таким чином, вірним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що кредитний договір містить необхідні дані про умови кредитування, передбачені як Законом України «Про захист прав споживачів», так і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», при цьому банком у письмовій формі надано позичальнику ОСОБА_1 інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, а також надано розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, про що свідчать підписані нею договір, додаток №1.

Доводи касаційної скарги про відсутність у банку валюти та відсутність документів, які свідчать про її переказ є безпідставними, оскільки умовами кредитного договору визначено порядок видачі кредиту шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, а не видача готівки, при цьому відсутність в банку коштів у валюті не підтверджено належними та допустимими доказами, а довідка Національного банку України свідчить лише про те, що

ПАТ «Універсал Банк» не здійснював в певний період купівлю швейцарських франків.

Доводи касаційної скарги про безпідставність вимог до поручителя також не заслуговують на увагу, оскільки на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 банком надсилалась вимога від 07 жовтня 2014 року з умовами про настання терміну повернення кредиту, відтак банк змінив строк виконання зобов'язання, яким є 07 листопада 2014 року, при цьому у межах шестимісячного строку звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості солідарно з поручителем, а тому зазначена сума боргу підлягає стягненню з боржника солідарно з поручителем.

Інші доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду. При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суд першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2017 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Вінницької області

від 01 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта