Провадження № 2/127/2937/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03.10.2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі: Бедрак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Анеліни Анатоліївни до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А НО В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 Анеліни Анатоліївни до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 є власником квартири № 21 в будинку № 26 по вул. 600-річчя, що в м. Вінниця, на підставі договору купівлі-продажу. 10.09.2008 року було здійснено реєстрацію відповідача у квартирі позивача. Однак, з 10.08.2008 року по даний час відповідач за місцем реєстрації не проживає, тобто майже 10 років. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу ніхто не чинив, особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Тому, відповідач втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 21 в будинку № 26 по вул. 600-річчя, що в м. Вінниця, оскільки там не проживає, ніяких обовязків по утриманню квартири не несе.

В судове засідання позивач не зявилась, однак надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач повторно в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено.

З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири № 21 в будинку № 26 по вул. 600-річчя, що в м. Вінниця, на підставі договору купівлі-продажу від 29.01.1998 року. (а.с. 11-13)

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчяАДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 36525 від 03.08.2018 року. (а.с. 21).

Факт не проживання ОСОБА_1 в квартирі № 21 в будинку № 26 по вул. 600-річчя, що в м. Вінниця, підтверджується актом про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 19.06.2018 року, з якого вбачається, що він не проживає в квартирі № 21 в будинку № 26 по вул. 600-річчя, що в м. Вінниця з10.08.2008 року по даний час. (а.с. 14).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчяАДРЕСА_1, біля восьми років, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в сумі 704, 80 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 71, 72, 150, 157 ЖК УРСР, ст.ст. 15, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 274-277, 280-283, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 Анеліни Анатоліївни до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчяАДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 Анеліни Анатоліївни судовий збір в сумі 704, 80 гривень.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив на підставі заяви відповідача, яка відповідає вимогам, визначеним в ст. 285 ЦПК України, поданої протягом 30 днів з моменту його проголошення чи в разі поновлення пропущеного з поважних причин процесуального строку. Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області шляхом через Вінницький міський суд Вінницької області подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня моменту проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_2, місце проживання: м. Вінниця, вул. 600-річчяАДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_1, місце проживання: невідомо, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повний текст судового рішення складено 12.10.2018 року.

Суддя О.О. Жмудь