Справа № 310/1635/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

30 липня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Дністрян О.М.,

при секретарі Уставицькій Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним, мотивуючи позов тим, що 31.03.1999 року вона, діючи за себе та як законний представник своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу нерухомості, який був оформлений та зареєстрований на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя» за №94 від 31.03.1999р.. Відповідно до цього договору ОСОБА_2 продав, а вона та її донька купили 1/10 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Зазначила, що всі умови договору сторонами були повністю виконані, вона сплатила гроші у розмірі вартості квартири, зареєструвалась та мешкає в ній, сплачує комунальній послуги, досягнуті умови договору купівлі-продажу сторонами не змінювалися і не оспорювалися. Право власності на 1/10 частину зазначеного житлового будинку зареєстровано за нею та ОСОБА_4 підприємством з технічної інвентаризації 09.04.1999 року за реєстровим №11424. Крім того зазначила, що на даний час з донькою мають намір розпорядитися належним житловим будинком, з цією метою вона звернулася до реєстраційного відділу виконавчого комітету Бердянської міської ради, але їй було відмолено в державній реєстрації права власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, який оформлений та зареєстрований на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя», у звязку з відсутністю нотаріального посвідчення договору. Просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості від 31.03.1999 року, а саме: 1/10 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: пр. Східний, буд. 156 (що складає квартиру №10), м. Бердянськ Запорізької обл., укладений між ОСОБА_2 з однією сторони та ОСОБА_1, яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 з другої сторони, який був зареєстрований на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя», зареєстрований в Бердянському підприємстві з технічної інвентаризації 09.04.1999 року за №11424.

До початку судового засідання від позивачки та її представника ОСОБА_5 (довіреність ННВ № 611069 від 26.04.2018р.) надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав.

Третя особа ОСОБА_3 (до укладення шлюбу Дмитрук) В.В., сповіщена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась. Позивачка ОСОБА_1, яка діє також в інтересах ОСОБА_3 (довіреність НАО №001889 від 05.08.2015р.) надала заяву про розгляд справи за відсутності ОСОБА_3

Суд у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 березня 1999 року відповідач ОСОБА_2 продав, а позивачка ОСОБА_1, яка діяла від себе та як законний представник свої неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, купила 1/10 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, який знаходиться на земельній ділянці площею 1681,4 кв.м.. До підписання договору відповідач одержав від покупця кошти в сумі 4594 грн.. Ці обставини ніким не оспорюються і підтверджується копією договору № 94 купівлі-продажу нерухомості від 31.03.1999 року, зареєстрованого на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазов'я» (а.с.7).

Крім того, право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на 1/10 частину домоволодіння, розташованого за адресою: м. Бердянськ, пр. Пролетарський, буд. 156, на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу було зареєстровано Бердянським підприємством з технічної інвентаризації 09.04.1999 року за реєстровим №11424 (а.с.8).

Також згідно листа Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради №75 від 27.02.2017 року, право власності на 1/10 частину житлового будинку (що складає квартиру №10) по пр. Східний, 156, у м. Бердянську зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя» від 31.03.1999р. №94 (а.с.9).

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК Української РСР 1963 року.

За змістом ст.ст 128, 153 ЦК Української РСР (1963 року), чинного на час виникнення спірних правовідносин, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.

Згідно ч.1 ст. 227 ЦК Української РСР (1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Відповідно до ст. 47 ЦК Української РСР (1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно ст. 15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, тому що, згідно ст.ст. 224, 227 ЦК Української РСР (1963 року) договір купівлі-продажу обєкту нерухомості повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Але у відповідності зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 р. «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставіч.2 ст. 47 ЦК (1963р.) за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Реєстрація Бердянським підприємством з технічної інвентаризації за позивачкою права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на 12 липня 1997 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Також позивачка ОСОБА_1 з 18 вересня 1999 року зареєструвана в квартирі АДРЕСА_3 (після перейменування Східному) у м.Бердянську Запорізької обл. (паспорт громадянина України СА № 164952, виданий Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області 16 квітня 1996 року а.с.5-6).

Отже, зазначене вище свідчить про узгодження між сторонами угоди щодо усіх істотних її умов, зокрема щодо факту продажу, об'єкту продажу нерухомості, ціни, продавець був власником і мав право на відчуження цієї частини будинку та отримав кошти за будинок, і всі ці умови відображені в письмовому договорі

Досягнуті умови договору купівлі-продажу мали силу, сторонами не змінювалися і не оспорювалися, договір виконано продавцем і покупцем, тобто біржовий договір купівлі-продажу від 31 березня 1999 року носив реальний характер, повністю виконаний сторонами. Реєстрація за позивачем та її донькою права власності на житловий будинок на підставі даного договору є законною та не оспорювалась.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується домовленість сторін з усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання, суд вважає, що відповідно до вимог частини 2 ст. 47 ЦК УРСР позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,76,141, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/10 частини домоволодіння, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, пр. Східний (до перейменування Пролетарський), буд. 156, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, яка діяла за себе та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, зареєстрований на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя» 31 березня 1999 року за №94.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя ОСОБА_6