Провадження № 2/331/206/2018
Справа № 331/7641/17
30 липня 2018 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :
головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,
за участю секретаря Постарнак М.М.,
позивача ОСОБА_1,
представника 3-ї особи Волошко І.О.,
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1, перебувала в шлюбі з ОСОБА_3, але 18 грудня 2008 року шлюб було розірвано.
Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
За згодою сторін, місце проживання доньки було визначено з позивачкою, тому в 2011 році вони переїхали до м. Гуляйполе Запорізької області на постійне місце проживання.
Відповідач після переїзду жодного разу не приїздив до доньки, телефонував зрідка, особисто з нею уникав розмов.
Хортицьким відділом ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області відкрито виконавче провадження ВП № 7252453, за виконавчим листом № 2-740 від 17.03.2008 р. про стягнення аліментів на утримання доньки. Відповідач аліменти сплачував не вчасно та не в повному обсязі, а з грудня 2014 року взагалі припинив сплачувати аліменти.
ОСОБА_3 на зв'язок не виходить, його місце перебування встановити не можливо, матеріально не допомагає, з донькою вже більше 5 років не спілкується. Зі слів знайомих він планував виїхати до Російської Федерації на постійне проживання.
Все вищезазначене свідчить про те, що ОСОБА_3 самоусунувся від виконання батьківських обов'язків.
Таке ухилення від виконання батьківських обов'язків шкодить інтересам доньки, позивачка не має можливості без згоди батька зареєструвати доньку у квартирі, не має можливості повести її за кордон, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом.
Як на правові підстави заявленої вимоги позивач посилається на ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 164-166 СК України.
У суді позивач позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Причина неявки суду не відома. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району в суді виступив на боці позивача.
Представник третьої особи - служби у справах дітей Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Також представник повідомив, що висловити точку зору стосовно позову служба у справах дітей немає можливості у зв'язку з тим, що ОСОБА_3. на території Гуляйпільського району не проживав та не проживає. ( а.с. 96)
Відповідно до частини першої ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами статей 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин.
Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об'єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги пояснення представника позивача та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказах.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицької В.М. від 28 листопада 2018 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду. (а.с. 17).
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу зазначена судова справа надійшла у провадження судді Скользнєвої Н.Г. (а.с. 29)
Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України ( в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Цивільний процесуальний кодекс України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017 набрав чинності 15.12.2017 року.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2018 року справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання. ( а.с. 30-31)
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2018 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району. (а.с. 48-49)
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2018 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. ( а.с. 85-86).
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2018 року зобов'язано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району підготувати та надати суду письмовий висновок щодо розв'язання спору по справі. (а.с.105)
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та своєї позиції, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню на підставі наступного.
Статтю 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18.12.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Міського управління юстиції 18 грудня 2008 року, актовий запис № 285. (а.с. 7)
ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народилася дочка - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя 09 червня 2005 року, актовий запис № 509. ( а.с.8).
Судом приймаються до уваги твердження позивача про те, що з 2011 року відповідачка разом із позивачем та їхньою дочкою разом не проживає, від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального світогляду, оскільки підтверджуються належними та допустимими доказами.
Згідно повідомлення слідчого СВ Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області за фатом несплати аліментів розпочато досудове слідство. (а.с. 11)
За даними бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», які надані Головним центром обробки спеціальної інформації, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, перетнув кордон України 05.06.2014 року в пункті пропуску Куп'янськ, напрям «виїзд». (а.с. 72)
Згідно з довідкою Комунального закладу «Гуляйпільський колегіум «Лідер» Гуляйпільської міської ради № 145 від 03.05.2018 року ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 дійсно навчається в зазначеному закладі, є ученицею7-А класу. За роки навчання в колегіумі батько у вихованні дитини участі не брав, батьківські збори не відвідував, у ремонті класу участі не брав, з класним керівником не спілкувався. (а.с. 81).
Згідно інформації № 771/01-14 від 16.05.2018 року, яка видана КЗ «Гуляйпільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Гуляйпільської районної ради ОСОБА_1, на прийом до лікаря приходила з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, без батька. (а.с.82).
Відповідно до довідки, наданої Виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради Гуляйпільського району Запорізької області № 557 від 16.05.2018 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4. Її донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, постійно проживає разом з матір'ю з 06.04.2011 року. (а.с.83).
Керуючись ст. 171 СК України суд вислухав думку дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка пояснила суду, що батько не цікавиться її життям з 2-х років. Одного разу, коли їй було 8 років він взяв її до себе до дому на декілька днів і все. Позов матері про позбавлення батька батьківських прав ОСОБА_4 підтримує.
Допитана в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що знає позивачку з 2002 року, стосунки дружні, була неодноразово запрошена на дні народження сім'ї ОСОБА_1. Батька ОСОБА_7 вона останній раз бачила в 2006 році.
Допитана в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що позивачку знає з дитинства, відповідача ніколи не бачила і не чула, щоб він телефонував ОСОБА_4 та з нею спілкувався.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснив, що позивачка є його рідної сестрою, поки сестра жила з відповідачем стосунки з ним були нормальні. Після того як ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перестали мешкати однією родиною він з останнім стосунків ніяких не має. Якось бачив його у місті з іншою жінкою та дитиною, після цього він зник, доньці не телефонує.
Отже судом встановлено, що дитина ОСОБА_4 не досягла вісімнадцяти років; батько ОСОБА_3 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини та свідомого нехтування своїми обов'язками.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини (ч.1). Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2).
Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Суд, аналізуючи зазначені норми Сімейного кодексу України, взявши до уваги сукупність досліджених в суді доказів, висновок компетентного органу щодо можливості позбавлення батьківських прав (а.с.120-121), та з метою захисту прав та інтересів дитини, вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 263, 264, 265 ЦК України, ст. ст. 164, 165 СК України, суд
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, (адреса реєстрації : АДРЕСА_2, адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 ; ІПН НОМЕР_1) батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Повне рішення складено 08 серпня 2018 року.
Сторонам, які не з»явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подане протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення суду або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя : Н.Г.Скользнєва