Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28.11.2018 року м.Мостиська

єдиний унікальний номер 448/1470/17

провадження № 2/448/367/18

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи Мостиська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про визнання права власності,

та за позовом третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області та ОСОБА_1, треті особи Мостиська державна нотаріальна контора та Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що їй та чоловікові ОСОБА_4 належало будинковолодіння, котре знаходиться по вул. Зеленій, 46 в с.Волостків Мостиського району Львівської області.

Покликається також на те, що з чоловіком ОСОБА_4, без належного дозволу здійснили добудову кухні, душової та житлової кімнат загальною площею, 40.3 кв.м. Згідно технічного висновку за результатами обстеження будівлі було встановлено, що така відповідає вимогам державних будівельних норм і придатна до експлуатації.

Вказує, що 06.04.2008 року чоловік помер. За свого життя такий своїм майном (1/2 частиною спірного будинковолодіння) не розпорядився.

Стверджує, що як спадкоємець першої черги спадкування за законом у встановлений строк не звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, проте на момент відкриття такої проживала разом з чоловіком, а тому, як вважає, вступила в управління спадковим майном після смерті такого. Однак, оформити право власності на спірне будинковолодіння на своє імя не в змозі, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Зазначає, що окрім неї спадкоємцем першої черги за законом являються її діти ОСОБА_2 і ОСОБА_3, треті особи у справі, однак такі на спадкове майно не претендують.

З огляду на вищенаведене, просить суд визнати за нею, позивачкою ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння як частку у спільній сумісній власності подружжя, та 1/2 частину такого в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4, котрий помер 06.04.2008 року.

До початку розгляду справи по суті, позивачка ОСОБА_1 зменшила позовні вимоги та просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння як частку у спільній сумісній власності подружжя, та 1/6 частину такого в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4, котрий помер 06.04.2008 року.

В ході розгляду справи треті особи - ОСОБА_2 і ОСОБА_3, звернулись до суду із позовом, в якому покликаються на те, що вони як спадкоємці за законом майна батька ОСОБА_4, котрий помер 06.04.2008 року вступили в управління таким, оскільки проживали в будинку батька на час смерті такого.

Зазначають, що в позасудовому порядку не в змозі оформити право власності на спірне будинковолодіння на своє імя, оскільки за життя батьком належним чином не оформлені правовстановлюючі документи на такий.

З огляду на вищенаведене, просять суд визнати за ними, третіми особами, котрі заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину спірного будинковолодіння за кожним, в порядку спадкування після смерті батька спадкодавця ОСОБА_4

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, однак подала заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримує та просить суд справу слухати у її відсутності.

Відповідач представник Судововишнянської міської ради Мостиського району в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій зазначив, що проти позову ОСОБА_1, а також третіх осіб, котрі заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2, і ОСОБА_3, не заперечує. Просить розгляд справи проводити у відсутності їх представника.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_3, і ОСОБА_2, в судове засідання не зявились, однак подали заяви, в яких зазначили, що заявлені ними вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд розгляд справи проводити у їх відсутності.

Третя особа представник Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Третя особа представник Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій зазначив, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4, котрий помер 06.04.2008 року, в нотаріальній конторі не заводилась. Просив розгляд справи проводити у їх відсутності.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, відповідно до ст.223 ЦПК України вважає за можливе розглядати вказану справу у відсутності осіб, які не зявилися, за наявними доказами у справі.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

У ст.2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 28.08.1976р. у Дидятицькій сільській раді Мостиського району було укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, позивачкою у справі, що підтверджується повторною копією свідоцтва про їх одруження серії І-СГ №208406. За час подружнього життя, а саме у 1990 році подружжя ОСОБА_4 побудували житловий будинок №46 по вул.Зеленій, що у с.Волостків Мостиського району Львівської області

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Оскільки вищевказане будинковолодіння набуте подружжям ОСОБА_4 за час їх спільного подружнього проживання, то враховуючи вимоги ст.70 СК України, згідно з якими частки чоловіка і дружини у спільному майні подружжя є рівними, суд приходить до висновку, що спірне будинковолодіння було обєктом права їх спільної сумісної власності та частка кожного з них як співвласника складала відповідно по ? ідеальній частині такого.

Слід зазначити і те, що подружжя ОСОБА_4 за час спільного проживання в зазначеному житловому будинку здійснили добудову, внаслідок якого збільшилась житлова площа будинку. Вказане перепланування закріплене у новому технічному паспорті на спірний будинок.

Із копією технічного висновку за результатами технічного обстеження добудови до індивідуального житлового будинку №46 по вул. Зеленій в с.Волостків Мостиського району Львівської області на відповідність будівельним нормам, вбачається, що добудова (кухня, душова та житлова кімнати), загальною площею 40,3 кв.м., до вищевказаного індивідуального житлового будинку відповідає чинним будівельним нормам і правилам, та є технічно можливою для експлуатації, іншими матеріалами справи.

06.04.2008 року відкрилася спадщина внаслідок смерті ОСОБА_4. Спадкове майно становить ? частину вищезазначеного будинковолодіння. За життя спадкодавець ОСОБА_4 своїм майном не розпорядився.

Спадкоємцями першої черги спадкування за законом вказаної спадщини є дружина ОСОБА_1, позивач по справі та діти: дочка ОСОБА_2, і син ОСОБА_3, треті особи, котрі заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору.

Суд приходить до висновку, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли спадкоємці першої черги спадкування за законом, зокрема ОСОБА_1, дружина, а також діти: ОСОБА_2, і ОСОБА_3, котрі постійно проживали разом зі спадкодавцем по час його смерті, а після його смерті займалися господарством за вказаною вище адресою, зокрема утримувала спірне будинковолодіння в належному стані, обробляли земельну ділянку, тощо. У відповідності до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, як вважає суд, ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, стали власниками по 1/6 (1/2:3) частині будинковолодіння, що розташоване за адресою: вул.Зеленій, 46 в с.Волостків Мостиського району Львівської області, а з урахуванням 1/2 частки, як спільної сумісної власності подружжя, позивачці ОСОБА_1 стало належати 2/3 частини спірного будинковолодіння.

Вищевказані обставини підтверджуються: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4; копією повторного свідоцтва про шлюб між ОСОБА_4 і Клек (на даний час прізвище ОСОБА_4) І.І., висновком про вартість майна, довідками виданими виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №51594310 від 16.04.2018 року; копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №46 по вул.Зеленій, у с.Волостків Мостиського району Львівської області; копією технічного висновку за результатами технічного обстеження добудови до індивідуального житлового будинку №46 по вул. Зеленій в с.Волостків Мостиського району Львівської області на відповідність будівельним нормам, іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Відповідно до розяснень, що зазначені у п.6 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст.1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у п.7 ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

За змістом зазначених роз'яснень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3, 5 ст.376 ЦК і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК).

Відповідно до вимог ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експерта; показання свідків.

У ст.76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене, зокрема те, що самочинна добудова до вищевказаного житлового будинку подружжям ОСОБА_4 здійснено без порушення будівельних і технічних норм, а також те, що судом не здобуто доказів того, що таке будівництво суперечить суспільним інтересам чи порушує права інших осіб та що таким будівництвом порушені санітарно-технічні вимоги чи правила експлуатації будинку, суд не вбачає перешкод для задоволення позову, а вважає, що є достатньо підстав для задоволення уточнених позовних вимог позивача ОСОБА_1 та задоволенням позовних вимог третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_3 і ОСОБА_2

Враховуючи думку ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесений такими судовий збір слід залишити за ними.

Керуючись ст. ст.12, 13, 76-81, 141, 206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 2/3 ідеальних частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Зеленій, 46 в с.Волостків Мостиського району Львівської області.

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/6 ідеальних частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Зеленій, 46 в с.Волостків Мостиського району Львівської області.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/6 ідеальних частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Зеленій, 46 в с.Волостків Мостиського району Львівської області.

Судові витрати у вигляді судового збору залишити за ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідач: Судововишнянська міська рада Мостиського району Львівської області, місцезнаходження: Львівська обл., Мостиський р-н, м. Судова Вишня, площа ОСОБА_6, буд. 14

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_2, 21.11.1982р.н., місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4;

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3, 19.12.1989р.н., місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4;

Третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Мостиська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: Львівська область, м.Мостиська, вул. Грушевського, 22

Третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, місцезнаходження: м.Львів, вул.Генерала Чупринки, 71.