Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 355/922/15-ц

провадження № 61-8309св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Київської області від 28 березня 2016 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Березовенко Р. В., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ майна та визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя та поділ майна в натурі.

Позов мотивовано тим, що з 04 червня 2011 року він перебуває з ОСОБА_4 у шлюбі. За час шлюбу, 06 грудня 2013 року ними за спільні грошові кошти було придбано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,0919 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані на АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що угоди про добровільний поділ майна між ним не досягнуто, позивач просив визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя, поділити вказане майно, визнати за ним та відповідачем право власності за кожним по 1/2 частині земельної ділянки та по 1/2 частині житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що розташовані на АДРЕСА_1 та виділити вказане майно в натурі відповідно до їх часток у праві власності.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 05 листопада 2015 року у складі судді Коваленко К. В. позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,0919 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться на АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності за кожним по ? частині земельної ділянки та виділено їм по 1/2 частині земельної ділянки в натурі, а саме: ОСОБА_5 виділено у власність земельну ділянку площею 459,5 кв. м, що обмежена лініями розподілу, які проходять по точках: 7-8-9-10-11-12-3-2-1-7 (каталог координат поворотних точок наведено у таблиці № 5 висновку експерта), а ОСОБА_4 виділено у власність земельну ділянку площею 459,5 кв. м, що обмежена лініями розподілу, які проходять по точках: 4-5-6-7-8-9-10-11-12-4 (каталог координат поворотних точок наведено у таблиці № 6 висновку експерта).

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності за кожним по ? частині житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, а саме: за ОСОБА_5 визнано право власності на житлову кімнату (1-4) площею 9,6 кв. м, кімнату (1-5) площею 5,4 кв. м, житлову кімнату (1-6) площею 17,8 кв. м, гараж «Г», 1/2 частину огорожі № 1 та колодязь «К», а за ОСОБА_4 визнано право власності на тамбур (1-1) площею 5,4 кв. м, кухню (1-2) площею 5,4 кв. м, житлову кімнату (1-3) площею 17,5 кв. м, сарай «Б», вбиральню «В» та 1/2 частину огорожі № 1.

Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями у житловому будинку зобов'язано ОСОБА_3 виконати ремонтно-будівельні роботи по лінії поділу житлового будинку, а саме: залаштувати дверні прорізи між приміщеннями 1-1 та 1-6, 1-3 та 1-6. Також ОСОБА_5 для того, щоб приміщення виділеної йому окремої квартири мали вихід на прибудинкову земельну ділянку необхідно улаштувати дверний проріз, наприклад, в зовнішній стіні приміщення 1-5, а також обладнати кухню, можливо, в приміщенні 1-4.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 різницю в ідеальних частках майна в сумі 9 475,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 1 110,00 грн та витрати за проведення експертизи в сумі 5 200,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний житловий будинок та спірна земельна ділянка були придбані сторонами у шлюбі за спільні кошти подружжя, а відтак вказане майно є спільною власністю подружжя, яке підлягає поділу між ними в рівних частинах.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 березня 2016 року рішення Баришівського районного суду Київської області від 05 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна в натурі та в частині стягнення витрат за проведення експертизи скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна в натурі, стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрат за проведення експертизи відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_5 і ОСОБА_4 права власності по ? частині спірного житлового будинку та спірної земельної ділянки є правильними. Однак відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про поділ спірного житлового будинку в натурі. Посилання суду першої інстанції на те, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання (стаття 152 ЖК Української РСР), є помилковими.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції усунувся від виконання процесуальних обов'язків, не виконав вимоги статті 152 ЖК Української РСР, спір по суті не вирішив; вийшов за межі вимог апеляційної скарги.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Відповідно до положень частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із частиною третьою статті 368 ЦК України та частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).

Суд встановив, що з 04 червня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Баришівського районного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року.

Під час шлюбу, 06 грудня 2013 року ОСОБА_3 згідно з договорами купівлі-продажу придбав за 75 381,00 грн житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, житловою площею 44,90 кв. м та загальною площею 61,10 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також за 35 700,00 грн - земельну ділянку площею 0,0919 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за цією ж адресою.

Встановивши, що спірний житловий будинок та спірна земельна ділянка були придбані сторонами у шлюбі за спільні кошти подружжя, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що вказане майно є спільною власністю подружжя, у якому кожному належить по ? частині.

Також суд установив, що ОСОБА_3 пред`явив позовні вимоги про поділ спірного житлового будинку та спірної земельної ділянки в натурі та з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи і земельно-технічної експертизи, просив виділити йому житлові приміщення згідно з другим варіантом експертизи для співвласника 1, а саме: житлову кімнату (1-4) площею 9,6 кв. м, кімнату (1-5) площею 5,4 кв. м, житлову кімнату (1-6) площею 17,8 кв. м, гараж «Г», огорожу № 1, 1/2 частини та колодязь «К». Також просив поділити земельну ділянку площею 459,5 кв. м (1/2 частка), що обмежена лініями розподілу, які проходять по точках: 7-8-9-10-11-12-3-2-1-7 відповідно до додатку № 5 до висновку експертизи. Просив покласти на нього обов'язок провести відповідні перебудови та відшкодувати на користь відповідача різницю в ідеальних частках майна. З відповідача просив стягнути витрати, пов'язані з проведенням експертизи у сумі 5 200,00 грн.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи і земельно-технічної експертизи від 30 вересня 2015 року № 19/2015 запропоновано два варіанти поділу спірного житлового будинку із зазначенням виділених в натурі часток, їх вартості, відхилень від ідеальних часток. Для цього експертом запропоновано виконати ремонтно-будівельні роботи з переобладнання та перепланування будинку, а саме: залаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-1 та 1-6, 1-3 та 1-6, а також співвласнику 1 для того щоб приміщення виділеної йому окремої квартири мали вихід на прибудинкову земельну ділянку необхідно улаштувати дверний проріз, наприклад, в зовнішній стіні приміщення 1-5, а також обладнати кухню, можливо, в приміщенні 1-4. Крім того, квартири житлового будинку, які виділяються в ізольоване користування згідно з варіантами поділу, повинні бути забезпеченні інженерним устаткуванням: автономною системою електропостачання та слабких струмів, автономною системою газопостачання, автономною системою опалення, автономною системою водопостачання та автономною системою водовідведення.

Згідно з вказаним висновком експертизи запропоновано чотири варіанти поділу спірної земельної ділянки відповідно до розрахунків варіантів поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в частках по ?.

Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України учасники спільної часткової власності здійснюють свої права за їх згодою та можуть домовитись про порядок користування і володіння майном, яке перебуває у їх спільній власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (частина перша статті 183 ЦК України).

Виходячи із змісту статей 183, 358, 364, 379, 380 ЦК України, виділ часток жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Визначальним для виділу частки в домоволодінні, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи виділ частки, повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2012 року у справі № 6-12цс13.

Так, згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, перепланування це, зокрема, перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів.

Оскільки висновком експертизи та судом саме такі роботи визначені як умова поділу житлового будинку, що передбачають втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що такі роботи потребують отримання документів, що дають право на їх виконання.

Суд апеляційної інстанції, сприяючи стороні позивача у здійсненні процесуальних прав відповідно до вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року роз'яснив йому та його представнику право надати суду вказані вище документи та відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилами пожежної безпеки та інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання, які повинні бути надані до ухвалення судом рішення.

Однак, суду апеляційної інстанції вказані вище документи та висновки відповідних служб позивачем не були надані. При цьому, позивачем надано рішення Виконавчого комітету Морозівської сільської ради Київської області від 27 січня 2016 року № 6, згідно з яким йому відмовлено у наданні дозволу на перепланування частини будинку на АДРЕСА_1 та ОСОБА_5 запропоновано зібрати всі необхідні документи.

Наведеним вище спростовуються доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції усунувся від виконання процесуальних обов'язків та не виконав вимоги статті 152 ЖК Української РСР.

Здійснення перепланування можливе лише за умови дотримання вимог статті 152 ЖК Української РСР, отримання відповідного дозволу, що дає право на виконання таких робіт.

Обов'язок оформлення таких документів згідно зі статтями 34, 39, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» покладено на Управління державної архітектурно-будівельної інспекції.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, оскільки технічних висновків про відповідність перепланування будівельним нормам та правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам і правилам пожежної безпеки сторони не надали, а дозвіл на проведення реконструкції і перепланування житлового будинку у зв'язку із виділом в натурі частки, належної позивачеві, уповноваженим на це органом не надано.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції спір по суті не вирішив та вийшов за межі вимог апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, зокрема апеляційною скаргою ОСОБА_4

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу. залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції у частині вимог про поділ майна в натурі - без змін.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 28 березня 2016 року у частині вимог про поділ майна в натурі залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик