П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року

м. Рівне

Справа №563/167/17

Провадження №22-ц/787/1284/2018

Головуючий у суді першої інстанції: Кулик Є.В.

Рішення суду першої інстанції ухвалене в м. Корець

Рівненської області 15.03.2018 р. о 15 год. 42 хв.

Дату складення повного тексту рішення: 22.03.2018 р.

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3 (відсутній);

відповідач - ОСОБА_4 (присутня);

відповідач - ОСОБА_5 (відсутній);

представники учасників справи: позивача - відсутній;

відповідача - відсутній;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" - адвоката Далії Сергія Олександровича на рішення Корецького районного суду від 15 березня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року в суд звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"; про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту. Мотивуючи позов, зазначалося про 21 січня 2017 року він придбав у ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2017 року автомобіль марки "Volkswagen Vento", 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2, сплативши продавцю 10 000 гривень. Факт передачі грошей відповідачем стверджено розпискою від 16 грудня 2016 року. 21 січня 2017 року під час повернення позивача на придбаному автомобілі до місця проживання його зупинено працівниками поліції та вилучено автомобіль. Як на причину своїх дій, вказували про накладення арешту на майно ОСОБА_6, яка є власником автомобіля, у виконавчому провадженні про стягнення з неї заборгованості. Оскільки 24 січня 2012 року ОСОБА_6 передала автомобіль на підставі доручення на користь ОСОБА_5, а ОСОБА_4, в свою чергу, придбала його у нього, тому договір купівлі-продажу транспортного засобу марки "Volkswagen Vento", що укладений між ним та ОСОБА_4 є правомірним і виключає право вимоги банку.

У поданому запереченні на позов банк, вважаючи його необґрунтованим і недоведеним, просив залишити його без задоволення.

Рішенням Корецького районного суду від 15 березня 2018 року позов задоволено повністю.

Визнано за позивачем (ІНФОРМАЦІЯ_1; ІПН НОМЕР_3; житель АДРЕСА_1) право власності на автомобіль марки "Volkswagen Vento", 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2.

Знято арешт з автомобіля марки "Volkswagen Vento", 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2, який був накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП №51124344, виданою 22 листопада 2016 року Луцьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості позову, оскільки укладений між відповідачами договір купівлі-продажу спірного автомобіля є достатньою та належною правовою підставою для набуття майна. При цьому враховано, що автомобіль набуто ОСОБА_3 у не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення виникнення в учасників правовідносин відповідних прав і обов'язків.

На рішення суду ПАТ КБ "Приватбанк" подано апеляційну скаргу, де покликається на його незаконність і необґрунтованість, що полягають у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що внаслідок присудження ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором перед банком під час примусового виконання рішення суду було накладено арешт на спірне майно, тобто на автомобіль "Volkswagen Vento", 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2. Однак суд з необґрунтованих причин встановив, що наявність невиконаного зобов'язання ОСОБА_6 перед третьою особою не перешкоджає відчуженню автомобіля, на який накладено арешт під час здійснення державною виконавчою службою своїх функціональних обов'язків зі стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вважає, що положення ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" містять вичерпні підстави для визнання права власності і зняття арешту з майна. Між тим, у виниклих правовідносинах таких підстав не вбачається.

Оскільки довіреність на керування автомобілем жодним чином не дає підстав на набуття права власності на спірний транспортний засіб, тому висновки суду про це не є обґрунтованими і суперечать вимогам закону.

Зважаючи на викладене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову повністю.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи чи їх представниками не подавався.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 апеляційну скаргу визнала повністю. Пояснила, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5, виданим 12 серпня 2006 року РЕГ Луцького МРВ ДАІ УМВС України у Волинській області, спірним автомобілем є саме "Volkswagen Vento", 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, про причини своєї відсутності апеляційний суд не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, думку відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Як встановлено, 24 січня 2012 року ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_5 розпоряджатися (керувати, продати, обміняти, здати в оренду тощо) належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_6, що видане РЕГ Луцького МРВ ДАІ 12 серпня 2006 року, автомобіль "Volkswagen Vento", 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2, про що видала відповідну нотаріально посвідчену довіреність, зареєстровано в реєстрі за №604. Строк дії довіреності визначено до 24 січня 2017 року з правом передоручення (а.с. 7).

Згодом, 13 липня 2013 року, ОСОБА_5, що діяв від імені ОСОБА_6, уповноважив ОСОБА_3 і ОСОБА_4 розпоряджатися (керувати, продати, обміняти, здати в оренду тощо) зазначеним автомобілем. Дана довіреність посвідчена нотаріально і зареєстрована в реєстрі за №6743 (а.с. 6).

З договору комісії від 21 січня 2017 року №7162/17/0013118 видно, що ОСОБА_6, від імені якої за довіреністю діяла ОСОБА_4, як комітент доручила продаж транспортного засобу "Volkswagen Vento", 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2, комісіонеру, а саме фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7 (а.с. 9).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21 січня 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_7 як комісіонер в особі ОСОБА_7 продала покупцю ОСОБА_3 зазначений автомобіль. Вартість транспортного засобу за домовленістю сторін склала 10 000 гривень (а.с. 10-11).

На а.с. 12 міститься копія розписки від 16 грудня 2016 року, за умовами якої ОСОБА_3, як повірений ОСОБА_5, продав ОСОБА_4 автомобіль "Volkswagen Vento", 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2, а покупець передала йому 10 000 гривень у рахунок придбаного автомобіля.

Між тим, 10 травня 2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист №202/32048/13-ц, яким стягнуто солідарно із ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором №МЗ-63 від 28.02.2008 року в сумі 37 491, 12 доларів США.

18 травня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №202/32048/13 від 10.05.2016 року (а.с. 48).

Того ж числа заступником начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області при примусовому виконанні зазначеного виконавчого документа накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_6 у межах суми звернення стягнення у 37 491, 12 доларів США, а також заборонено відчужувати будь-яке майно, що їй належить (а.с. 49-49, зв.).

В подальшому, 22 листопада 2016 року, цією посадовою особою винесено постанову, якою оголошено в розшук майно боржника - ОСОБА_6 Серед трьох автомобілів, оголошених у розшук, вказано і про розшук транспортного засобу "Volkswagen Vento", 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2. Інформацію про затримання автомобілів внесено до бази даних Арешт", тип арешту "Арешт та затримання" і АІСП відеоконтроль "Рубіж" (а.с. 46-47).

21 січня 2017 року інспектором роти №4 батальйону УПП у м. Рівне ДПП лейтенантом поліції оглянуто автомобіль "Volkswagen Vento", д.н.з. НОМЕР_2, та вирішено тимчасово його затримати, про що складено відповідний акт. Транспортний засіб передано на відповідальне зберігання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Згодом, 8 лютого 2017 року, до відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області надійшов лист від Управління патрульної поліції в м. Рівне про затримання автомобіля Volkswagen Vento", номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2. Наступного дня, тобто 9 лютого 2017 року, заступником начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області постановлено Корецькому районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області провести опис і арешт зазначеного транспортного засобу (а.с. 18-18, зв.).

Повно з'ясувавши обставини справи, суд першої інстанції в той самий час застосував при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які не підлягали до застосування.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Щодо договору купівлі-продажу спірного автомобіля між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 21 січня 2017 року, то колегія суддів вважає, що він не є укладеним і жодним чином не створює юридичних наслідків для сторін.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Щодо особливостей відчуження і придбання транспортних засобів, то ці відносини регулюються Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (з наступними змінами) (далі - Порядок державної реєстрації (перереєстрації) автомобілів тощо).

Так, абз. сьомий пункту 8 зазначеного Порядку державної реєстрації (перереєстрації) автомобілів тощо в редакції, що діяла станом на 21 січня 2017 року, вказує, що документом, який підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлений в установленому порядку, зокрема, договір комісії між власником транспортного засобу і суб'єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб'єкт господарювання, які підписані від імені суб'єкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), - у разі продажу трансполярних засобів суб'єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу.

Тобто колегія суддів вважає, що договір комісії №7162/17/001318 від 21 січня 2017 року, договір купівлі-продажу за тим самим номером і від тієї ж дати, а також складений за наслідками договору купівлі-продажу акт огляду реалізованого транспортного засобу від тієї ж дати оформлені та підписані лише з формальним додержанням вимог закону.

Між тим, наявність обмеження у речових правах в т.ч. і на спірний автомобіль, про що зафіксовано у постановах державного виконавця від 18 травня 2016 року та 22 листопада 2016 року у виконавчому проваджені ВП №51124344, переконливо свідчить про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику, а також про заборону здійснювати відчуження будь-якого належного ОСОБА_6 майна (а.с. 49-49, зв.).

Термін "Арешт" (юридичний) означає судову заборону розпоряджатися майном ("Сучасний тлумачний словник української мови"; Видавничий дім "Школа", Х.; 2011, С. 35).

Таким чином, автомобіль марки "Volkswagen Vento", 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2, на час дії існуючих обтяжень відчуженню не підлягав. Отже, на цей транспортний засіб не можна було визнавати право власності і знімати арешт.

При цьому колегія суддів зважає на визнання ОСОБА_4 апеляційної скарги.

Так, відповідно до абз. другого ч. 4 ст. 364 ЦПК України визнання апеляційної скарги іншою особою враховується судом апеляційної інстанції у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.

Не можна погодитися і з переконаннями суду про недопустимість та недостовірність доказів у справі, що вказують про існування арешту та заборони відчуження спірного майна. Оскільки ці твердження ґрунтуються на суперечних обставинам справи висновках, тому їх слід вважати помилковими.

Так, відповідно до ч.ч. 1-2, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ,крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається, суд першої інстанції уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Згідно із п. 6 ст. 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Спонуканнями для прийняття нової постанови - про відмову позивачу в задоволенні вимог відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що потягло за собою хибне застосування норм матеріального права.

В силу положень ст. 141 ЦПК України понесений ПАТ КБ "Приватбанк" при поданні апеляційної скарги судовий збір підлягає поверненню на його користь через стягнення з ОСОБА_3 2 114, 40 гривень. Щодо судових витрат, які понесені позивачем, то їх слід віднести на його ж рахунок.

На підставі п. 6 ст. 3, ч. 1 ст. 638 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 56, ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", абз. десятого п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (з наступними змінами), керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" - адвоката Далії Сергія Олександровича задовольнити.

Рішення Корецького районного суду від 15 березня 2018 року скасувати.

ОСОБА_3 відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_5 та ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"; про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту.

Стягнути із ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (01001 м. Київ, вулиця Грушевського, 1 "д"; ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570) 2 114 (дві тисячі сто чотирнадцять) гривень 40 копійок судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено: 04.09.2018 р. о 12 год. 20 хв.

Головуючий:

Судді: