Справа № 529/547/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року Диканський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Гвоздика А. Є. у приміщенні Диканського районного суду в смт. Диканька, розглянувши без проведення судового засідання у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Вказуючи на те, що відповідач є його колишньою невісткою, з 2010 року не проживає та не користується житловим приміщенням, що розташоване по АДРЕСА_1 у якому вона зареєстрована, позивач, як власник, звернувся з позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи характер спору, який, виник з житлових правовідносин, який є немайновим, а також є незначної складності, окрім цього не підпадає під положення ч. 4 ст. 247 ЦПК України у якій передбаченні спори які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження, дана справа є малозначною, а тому відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 5 ст. 279 ЦПК України вона була розглянута без повідомлення сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З наявної у матеріалах справи поштової розписки про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з доданими до неї копіями документів вбачається, що відповідач зазначені документи отримала заздалегідь, однак у визначений їй строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подала.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 99848412, позивач є власником житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_2.

На даний час у належному йому домоволодінні зареєстрована відповідач по справі, яка з серпня 2010 року і по даний час не проживає та не користується вказаним житлом, оскільки проживає за іншою адресою.

Відповідач по справі являється колишньою невісткою позивача, оскільки відповідно до рішення Диканського районного суду Полтавської області від 04.08.2010 року розірвала шлюб з ОСОБА_3, тобто сином позивача, а відповідно до вказаних обставин є колишнім членом сім'ї останнього.

З актів обстеження господарства, яке розташоване по АДРЕСА_2 від 06 червня 2018 року складених за участі заступника голови, секретаря, секретаря керівника Диканської селищної ради, а також свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за вказаною вище адресою зареєстрована, але не проживає з березня 2017 року.

Відсутність відповідача ОСОБА_2 за вищевказаною адресою також вбачається з письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які вказали, вони являються сусідами позивача, атому достеменно знають, що відповідач по справі у 2010 році розлучилася з сином останнього, після чого зібрала свої речі та виїхала з належного позивачеві будинку на постійне місце проживання до своїх батьків. З того часу, відповідач за вказаною адресою не проживала, однак у навесні 2017 року вона забирала решту своїх речей з вказаного домоволодіння.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житловим приміщенням у разі відсутності члена сім"ї без поважної причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

П. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснює, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.1 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

З вище наведеного вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації не проживає більше ніж один рік та не користується вказаним житловим приміщенням, а реєстрація відповідача у належному позивачеві житловому будинку перешкоджає користуватись ним останньому як власнику, тому суд приходить до висновку, що відповідач підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим приміщенням в домоволодінні позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 7, 8, 81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, жителя АДРЕСА_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, до ОСОБА_2, проживаючої по АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення набирає законної сили через 30 днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області.

Головуючий: