17.07.2018 Єдиний унікальний номер 205/7293/17
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/7293/2017
Номер провадження: 2/205/250/2018
17 липня 2018 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,-
ОСОБА_3 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона, ОСОБА_1, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (далі - Відповідач). Від сумісного подружнього життя сторони мають дитину: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із позивачем. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14.07.2014 року у справі № 2/532/446/2014 присуджено стягувати з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина щомісячно у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, починаючи з 05.06.2014 року і до досягнення сином повноліття. Однак, з 04.10.2017 року відповідачем аліменти виплачувалися не в повному обсязі, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 37 065 (тридцять сім тисяч шістдесят пять) грн. 10 коп., яку виплатити в добровільному порядку відповідач відмовляється. За розрахунками позивача за період з червня 2014 року і до вересня 2017 року сума неустойки (пені), яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача складає 12 154 (дванадцять тисяч сто пятдесят чотири) грн. 55 коп.
У зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду, та просити суд стягнути з ОСОБА_2 на її, ОСОБА_1 користь, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів станом на 04.10.2017 року у розмірі 12 154 (дванадцять тисяч сто пятдесят чотири) грн. 55 коп.
До початку розгляду справи по суті, позивач уточнила позовні вимоги, а саме: просила стягнути з ОСОБА_2 на її, ОСОБА_1 користь, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів станом на 23.11.2017 року у розмірі 11 353 (одинадцять тисяч триста пятдесят три) грн. 44 коп. та правничу допомогу у розмірі 6 355 (шість тисяч триста пятдесят пять) грн. 20 коп.
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзив на позовну заяву не подав.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву, в якій просять задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.65). Розгляд справи за відсутності учасників справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.
Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Такий учасник справи у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2.
Судом встановлено, що сторони від сумісного подружнього життя мають малолітню дитину: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 087886 від 06.10.2006 року (а.с. 9).
Судом також встановлено, що рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14.07.2014 року вирішено стягувати аліменти з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 05 червня 2014 року і до повноліття дитини (а.с. 10)..
Матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 44182509 від 25.07.2014 року з примусового виконання виконавчого листа за № 2/532/446/2014, виданого Кобеляцьким районним судом Полтавської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (а.с.12).
Відповідно до Довідки - розрахунку від 23.11.2017 року, виданої державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, заборгованість по сплаті аліментів відповідача ОСОБА_2 за період з червня 2014 року по грудень 2017 року становить 32 181 грн. 69 коп. (а.с. 26). Дії державного виконавця з приводу суми такого розрахунку сторонами не оскаржувались, відтак суд доходить висновку про відсутність у сторін спору щодо розміру суми заборгованості по вказаних періодичних платежах.
Суд зауважує, що відповідач не був позбавлений можливості подати докази по справі як особисто, так й через свого представника або за допомогою поштового зв'язку, оскільки він повідомлявся судом про розгляд цивільної справи у встановленому чинним процесуальним законом порядку.
Однак, до судового засідання відповідач не з'явився, належних та допустимих доказів до поважності причин неявки суду не представив, не надав жодного заперечення чи пояснення по суті спору. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі у судових засіданнях, надало суду право обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Пункті 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач є працездатним, здоровим, на утриманні інших осіб немає, доказів неможливості сплачувати із об'єктивних, незалежних від нього причин, суду не надав, відтак суд приходить до висновку про те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини такої особи.
Як роз'яснила Велика палата Верховного суду у своїй постанові від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц, пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Разом із цим, позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути суму пені в розмірі 11 353 грн. 44 коп., яку розраховує виходячи не із всієї повної суми несплачених аліментів за кожний день прострочення, а із суми несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. Тобто, розмір пені який просить стягнути позивач є меншим аніж той, який був би встановлений за правилом, визначеним Великою палатою Верховного суду у своїй постанові від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц.
Однак суд зазначає, що виходячи з передбаченого статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Таким чином, суд не має правових підстав за власною ініціативою виходити за межі позовних вимог, та здійснювати стягнення грошових сум у тих розмірах, про які позивач не просить та не зазначає у позові.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі, про який просить позивач, а саме: 11 353 (одинадцять тисяч триста пятдесят три) грн. 44 коп.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Щодо стягнення витрат, повязаних із наданням правничої допомоги, суд виходив з наступного.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов'язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов'язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов'язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі- Закону) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
З матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 2017 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_5 укладено Договір № 33/2403 про надання правової допомоги (а.с.88).
За умовами цього договору повірений зобовязується здійснювати захист, представництво або надавати інші види правової допомоги довірителю на умовах, і в порядку , що визначені договором, а довіритель зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Разом із цим, суду не надано доказів, які б підтверджували обґрунтовану кількість витрачених годин на надання такої правничої допомоги у вказаному вигляді, адже безпосередньо адвокат особисто участь в судових засіданнях в суді першої інстанції не приймав.
Таким чином, враховуючи викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та задоволення позовних вимог, виходячи із засад розумності, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 500 (одна тисяча пятсот) грн. 00 коп. понесених судових витрат, пов'язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді.
Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, суд вважає, що із відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок грн) грн. 00 коп.
На підставі викладеного та керуючись с. 196 Сімейного Кодексу, ст. ст. 2, 12, 4, 141, 142, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд -
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.