Справа № 2-1222/10
УХВАЛА

31 липня 2018 року Залізничний районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1,

представник заявника: ОСОБА_2,

представник стягувача: ОСОБА_3,

приватний виконавець: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові заяву про відстрочення виконання судового рішення,

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просить суд відстрочити виконання виконавчого листа № 2-1222/2010 виданого 24.01.2011 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором від 05.12.2007р. в розмірі 127 601,89 доларів США, що еквівалентно 980 365,32 грн., а також судові витрати в розмірі 1700.00грн. сплаченого державного мита та 120.00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, на весь час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Заяву обґрунтував тим, що приватним виконавцем ОСОБА_4 08.05.2018 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого 24.01.2011 р. Залізничним районним судом м. Львова про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. 25.05.2018 р. в даному виконавчому провадженні винесено постанову про опис та арешт майна, накладено арешт на квартиру ОСОБА_1, яка знаходиться за адресою м. Львів, вул. Юнаківа ОСОБА_5 кв.1, з метою подальшого виконання рішення суду. Вказав, що дана квартира є єдиним нерухомим майном ОСОБА_1, а тому, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виконання виконавчого листа слід відстрочити.

У судовому засіданні заявник та її представник заяву про відстрочення виконання виконавчого листа №2-1222/2010 підтримали з підстав викладених у заяві та відповіді на відзив від 27.07.2018 р., просили відстрочити виконання виконавчого листа.

Приватний виконавець в судовому засіданні заперечила проти відстрочення виконання виконавчого листа та пояснила, що такий виданий Залізничним районним судом м. Львові ще у 2011 році, а тому відстрочення його виконання не ґрунтується на вимогах закону. Крім цього, пояснила, що твердження заявника та її представника про те, що спірна квартира є єдиним житлом заявника не відповідають дійсності, оскільки в ході перевірки такого, було встановлено, що заявник фактично проживає у м. Запоріжжя, що стверджується долученими копіями документів. Просила відмовити у задоволенні заяви.

Представник стягувача ПАТ «ВіЕс Банк» в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви з підстав, викладених у відзиві. Крім цього пояснив, що фактичним місцем проживання ОСОБА_1 є місце її реєстрації, тобто квартира у м. Запоріжжі, а відтак немає підстав для застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали заяви, суд, прийшов до переконання, що у задоволенні заяви слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24 січня 2011 р. Залізничним районним судом м. Львова, на виконання рішення суду від 08 вересня 2010 року, було видано виконавчий лист №2-1222/2010р. про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» /правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк»/ заборгованість за кредитним договором в розмірі 127 601,89 доларів США, що еквівалентно 980365,32 грн., а також судові витрати в розмірі 1700.00грн. сплаченого державного мита та 120.00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Як вбачається із пояснень представника стягувача, викладених у відзиві, та таке не заперечили учасники розгляду, по вказаному виконавчому листу, виконавче провадження відкривалося у 2011 році, у 2015 році та 08.05.2018 року. В процесі здійснення виконавчих дій на квартиру №1 на вул. Юнаківа,22 у м. Львові було накладено арешт. Однак, виконавчий документ у 2013 р. та у 2016 р. було повернуто стягувачу у звязку із тим, що заставне майно боржника не було реалізовано.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_4 08.05.2018 р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1222/2010 р., виданого 24.01.2011 р.

25.05.2018 р. приватним виконавцем винесено постанову про опис та накладення арешту на квартиру №1 на вул. Юнаківа,22 у м. Львові, що належить боржнику ОСОБА_1

Із змісту ст.435 ЦПК України вбачається, що за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, за заявою сторони, може відстрочити або розстрочити виконання рішень.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Разом з тим, представник заявника звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання виконавчого листа, виданого 24.01.2011 р.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках.

Законом України «Про виконавче провадження» врегульовано дії виконавців при примусовому виконанні рішень, які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У 2014 році прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Із аналізу норм вказаного Закону вбачається, що його дія не є підставою для звільнення особи від виконання кредитного зобовязання, а лише забороняє примусове стягнення в період дії мораторію. Тобто існування мораторію є підставою для зупинення виконавчого провадження.

Як вбачається із правової позиції Верховного суду України у справі № 6- 1644цс15, Закон про мораторій не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, та є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що заявником обрано спосіб захисту, який не може бути застосований судом у даній справі, а тому у задоволенні заяви про відстрочення виконання виконавчого листа слід відмовити.

Керуючись ст. 5, 13, 258-261, 353, 354, 435 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 про відстрочення виконання виконавчого листа №2-1222/2010 виданого 24.01.2011року Залізничним районним судом м. Львова на весь час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів відповідно до вимог ст. 351-356 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням Перехідних положень цього ж Кодексу. Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 261 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.