Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 760/8135/16-ц

провадження № 61-26206св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: приватне акціонерне товариство «Київобленерго»,

треті особи: Лісниківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, товариство з обмеженою відповідальністю «Перші Системи Технологій Майбутнього»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2017 року у складі судді Ковальчук Л. М. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лівінського С. В., Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Київобленерго» (далі - ПАТ «Київобленерго») про стягнення пені і штрафу.

Позов мотивовано тим, що 09 грудня 2015 року вона уклала договір з ПАТ «Київобленерго» про приєднання до електричних мереж № К-14-15-1404, та їй були видані технічні умови стандартного приєднання до послуг електричних мереж електроустановок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Вартість плати за приєднання була перерахована на рахунок ПАТ «Київобленерго», що підтверджується квитанцією № 3606237 від 15 грудня 2015 року, однак ПАТ «Київобленерго» не виконав взяті на себе зобов'язання, чим порушив умови укладеного договору.

Умовами п. 5.1 договору передбачено, що у випадку порушення своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, визначену договором та чинним законодавством.

Згідно п. 5.4. договору за порушення строків виконання зобов'язань за договором винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі 0,01 відсотка вартості приєднання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 0,01 відсотків від вказаної вартості.

Позивач звернулась до ПАТ «Київобленерго» з проханням дотримуватися умов укладеного договору та направляла на адресу ПАТ «Київобленерго» претензію на суму 93,00 грн, однак вказана претензія залишилась без відповіді.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_4 в листопаді 2016 року подала заяву про збільшення позовних вимог посилаючись на те, що на час звернення з даною заявою до суду відповідач ПАТ «Київобленерго» не виконав зобов'язання, передбачені умовами договору від 09 грудня 2015 року № К-14-15-1404 про приєднання до електричних мереж.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_4 просила стягнути з ПАТ «Київобленерго» на її користь нараховану пеню в розмірі 734 грн. 70 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано ти, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_4 відповідно до пункту 3.2.2 договору ввела в експлуатацію власний об'єкт електроустановки зовнішнього забезпечення від точки приєднання об'єкта та не доведено про введення в експлуатацію об'єкта замовника в порядку, встановленому законодавством у сфері містобудування, на виконання вимог пункту 3.1.2 договору.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 09 жовтня 2016 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

30 жовтня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не досліджені та розмежовані такі поняття, як приєднання, та підключення електроустановки, які визначені Правилами приєднання електроустановок до електричних мереж, що затверджені постановою НКРЕ № 32, відповідно до вимог яких і укладався договір, умови якого не виконані. Порушено вимоги статей 525, 526, 530, 617, 618, 651-654 ЦК України, статей 24, 25 Закону України «Про електроенергетику» та «Правила приєднання споживачів до електричних мереж», затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері енергетики від 17 січня 2013 року № 32.

28 грудня 2017 року ПАТ «Київобленерго» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів встановили, що 09 грудня 2015 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Київобленерго» був укладений договір про приєднання до електричних мереж № К-14-15-1404.

Відповідно до умов п. 3.1.2 договору, виконавець послуг зобов'язався підключити електроустановки замовника по основній схемі електропостачання до електричних мереж протягом 90 днів після введення в експлуатацію об'єкта замовника в порядку, встановленому законодавством у сфері містобудування, та після виконання таких етапів: оплати замовником вартості приєднання; введення в експлуатацію електричних мереж зовнішнього електропостачання об'єкта замовника; надання документів, що підтверджують готовність до експлуатації електроустановки об'єкта замовника; узгодження із замовником акта розмежування балансової належності електроустановок та експлуатаційної відповідальності сторін.

Встановлено, що ОСОБА_4 оплатила вартість наданих виконавцем послуг з приєднання електроустановок замовника в точці приєднання, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції.

Однак, ОСОБА_4 не надала суду докази про те, що відповідно до пункту 3.2.2 договору ввела в експлуатацію власний об'єкт електроустановки зовнішнього забезпечення від точки приєднання об'єкта.

Матеріали справи не містять доказів про введення в експлуатацію об'єкта замовника в порядку, встановленому законодавством у сфері містобудування, на виконання вимог п.3.1.2. Договору.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позивач не виконав у повному обсязі покладених на нього обов'язків за договором, від яких залежить виконання ПАТ «Київобленерго» своїх зобов`язань у передбачені договором строки, тому відсутні підстави для висновку про порушення ПАТ «Київобленерго» строків виконання зобов`язань за договором.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська