Справа №489/3568/18
Провадження №2/489/1921/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань ОСОБА_2,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в загальному позовному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0484 га, кадастровий номер :03:002:0011, яка передана для обслуговування індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. 2 Набережна, 4 в порядку спадкування за законом. Посилаючись на те, що при оформленні спадкових справ зясувалося те, що його батько ОСОБА_5, який помер 30.11.2012 року, який спадщину у встановленому законом порядку не прийняв після смерті ОСОБА_6, яка померла 21.06.2010 року. ОСОБА_5 вважав. Що прийняв спадщину за законом, оскільки проживав разом зі спадкодавцем, ним не була заявлена відмова від спадщини. Зазначає, що інших спадкоємців немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Сторонами по справі подано заяви про слухання справи за їх відсутністю, позивач позов підтримує, відповідач визнає в повному обсязі.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

ОСОБА_6 належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 4 по вулиці 2 Набережна в місті Миколаєві на підставі рішення № 58 від 23.05.1997 року винесеного Центральною районною радою народних депутатів виконавчого комітету, зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 12.07.1997 року за № 20322 та земельна ділянка, площею 0,0484 га, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. 2 Набережна, 4, яка була передана для обслуговування індивідуального житлового будинку, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 015238.

ОСОБА_5 є рідним сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7, свідченням чого є посвідка про народження серії А № 1375618.

ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв в дар цілий камяний житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. 2 Набережна, 4, свідченням чого є договір дарування житлового будинку від 13.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за реєстровим № 3111.

21 червня 2010 року померла ОСОБА_6, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії І-ФП № 123660.

Відповідно до довідки житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» житлово-експлуатаційної контори № 10 від 18.06.2013 року за вих. № 1824, ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 18.02.1965 року по день смерті 21.06.2010 року. Крім зазначеної особи ніхто не був зареєстрований та не мешкав.

Відповідно до ст. 377 ЦК України (в редакції станом на час укладення договору купівлі-продажу) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ст.. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

30 листопада 2012 року ОСОБА_5 помер, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть І-ФП № 174148.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії V-УР № 0701288 ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина. Спадкоємцями якого є заявник як син та його дружина ОСОБА_4, відповідач по справі, яка відмовилася від спадщини, надавши відповідну заяву до нотаріальної контори.

ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові внески з усіма належними відсотками та компенсаціями, та на житловий будинок № 4 по вулиці 2 Набережна в місті Миколаєві, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (а.с. 70, 72).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.01.2018 року, винесеною приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8, відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, після смерті ОСОБА_5, який помер 30.11.2012 року, у звязку з тим, ОСОБА_5 у встановлений законом строк та порядок не прийняв після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 21.06.2010 року.

Вищенаведене підтверджується матеріалами спадкової справи № 5/2013 до майна померлого 30 листопада 2012 року ОСОБА_5.

Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_5 фактично прийняв спадщину, адже проживав разом із ОСОБА_6 на час відкриття спадщини. Він не заявляв відмову від спадщини, але при цьому й не оформив належним чином право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Інших спадкоємців не було.

При цьому ОСОБА_5 був власником камяного житлового будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. 2 Набережна, 4, на підставі договору дарування від 13.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за реєстровим № 3111.

Відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Згідно ст.. 131 ЗК України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Позивач, у відповідності з вимогами ст. 1269 Цивільного кодексу України, подав до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, свідченням чого є наявна в матеріалах справи копія спадкової справи № 5/2013 до майна померлого 30 листопада 2012 року ОСОБА_5.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Вимоги про розподіл судових витрат позивачем не ставилось, тому витрати повязані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача відповідно дюо їх фактичного понесення.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,0484 га, кадастровий номер :03:002:0011, яка передана для обслуговування індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. 2 Набережна, 4 після смерті ОСОБА_5, який помер 30 листопада 2012 року.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Суддя Ленінського районного

суду міста ОСОБА_1 Румянцева

Повний текст судового рішення складено «26» грудня 2018 року.