Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 645/6574/14-ц

провадження № 61-2000св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник позивача - Шахова ОленаІгорівна,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року у складі судді Федорової О. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Міненкової Н. О., Пономаренко Ю. А., Шевченко Н. Ф.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 червня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», (далі ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 був укладений договір про надання споживчого кредиту від 26 червня 2006 року № 0, згідно з яким останньому було надано кредит у розмірі 8 643,56 доларів США на умовах визначених вищевказаним договором.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту, 26 червня 2006 року між банком та ОСОБА_7 був укладений договір поруки? згідно з яким остання поручилася перед банком за виконання позичальником в повному обсязі усіх зобов'язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту від 26 червня 2006 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, в тому числі і за договором про надання споживчого кредиту від 26 червня 2006 року № 0.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту від 26 червня 2006 року утворилась заборгованість, яка станом на 17 червня 2014 року, становить 3 901,30 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 45 881,02 грн з яких: заборгованість за кредитом - 1 299,23 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 15 279,52 грн; заборгованість по процентах за користування кредитним коштами - 2 602,07 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 30 601,40 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачем ОСОБА_5, станом на грудень 2011 року (до передачі прав вимоги від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк»), повністю сплачено заборгованість за договором про надання споживчого кредиту, яка була стягнута заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 травня 2008 року, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» просило скасувати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2016 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що виконавчий лист, виданий на виконання заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 травня 2008 року тривалий час перебував на виконанні і був виконаний останнім лише у грудні 2011 року, а сума сплачених коштів у період з березня 2008 року по грудень 2011 року у сумі 40 918,98 грн була перерахована на рахунок банку та зарахована ним в порядку черговості, яка визначена договором про надання споживчого кредиту. Крім того, судами не враховано, що вищевказане рішення суду про стягнення заборгованості не припинило дії кредитного договору, у зв'язку з чим банком продовжувались нараховуватись проценти та інші платежі.

21 грудня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У лютому 2017 року ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2018 року справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2018 року касаційне провадження у цій справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 444/9519/12-ц.

Ухвалою від 18 липня 2018 року поновлено касаційне провадження у справі.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 26 червня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким останньому було надано кредит у сумі 8 643,56 доларів США на умовах визначених указаним договором.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, 26 червня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 був укладений договір поруки, згідно з яким остання зобов'язалася відповідати перед кредитором за невиконання боржником зобов'язань передбачених договором про надання споживчого кредиту.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з яким ПАТ «УкрСиббанк» продало, а ПАТ «Дельта Банк» купило право вимоги за кредитами, в тому числі і за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26 червня 2006 року укладеного міжАкціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5

Відповідно до довідки, наданої ПАТ «Дельта Банк», у ОСОБА_5, станом на 17 червня 2014 року, існує заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26 червня 2006 року в розмірі 3 901,30 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 45 881,02 грн з яких: заборгованість за кредитом - 1 299,23 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 15 279,52 грн; заборгованість по процентах за користування кредитним коштами - 2 602,07 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 30 601,40 грн.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1050 ЦК України також передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Також судами установлено, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 травня 2008 року було стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26 червня 2006 року в сумі 31 574,26 грн та судовий збір в сумі 315,74 грн, а всього 31 920 грн.

Указаним рішенням установлено, що заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26 червня 2006 року в сумі 31 574,26 грн утворилась станом 06 березня 2008 року, та складається з: заборгованості за кредитом - 5 762,36 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06 березня 2008 року становить 29 099,91 грн; простроченої заборгованості за кредитом в сумі 387,74 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06 березня 2008 року становить 1 942,93 грн; простроченої заборгованості по процентах - 63,79 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06 березня 2008 року становить 322,14 грн; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 37,22 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06 березня 2008 року становить 187,96 грн; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за користування кредитом - 4,22 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06 березня 2008 року становить 21,31 грн.

Крім того, ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 червня 2015 року було задоволено скаргу ОСОБА_5 та зобов'язано головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Саніна І. С. закінчити виконавче провадження ВП № 32146867 за виконавчим листом № 2-1689/08, виданим Комінтернівським районним судом м. Харкова 17 вересня 2008 року, відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Вказаною ухвалою, встановлено, що за період з 06 березня 2008 року по 06 грудня 2011 року, в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, ОСОБА_5 було сплачено на рахунок Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» 40 918,98 грн. Тобто заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 травня 2008 року ОСОБА_5 виконано повністю у грудні 2011 року.

Отже зверненням у 2008 році до суду з позовом про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом та використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України).

Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження № 14 - 10цс18).

Звертаючись до суду з указаним позовом, ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути з відповідача як заборгованість за кредитом, так і заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, посилаючись на положення статей 611, 1050 ЦК України.

За таких обставин та з урахуванням заявлених позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 травня 2008 року було стягнуто всю заборгованість за кредитним договором, в тому числі заборгованість за кредитом та заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, яке на цей час виконано в повному обсязі. Тобто банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України скористався своїм правом на дострокове повернення всієї суми кредиту, у зв'язку з чим змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом, а тому не має права на стягнення процентів за користування кредитом відповідно до статті 1048 ЦК України, а позовні вимоги про стягнення грошових коштів на підставі статті 625 ЦК України позивачем не заявлялись.

Доводи заявника в касаційній скарзі щодо неврахування судами того, що заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 травня 2008 року було виконано відповідачем у період з березня 2008 року по грудень 2011 року та вказана сума була зарахована банком в порядку черговості, яка визначена договором не спростовують висновків судів та не дають підстав для скасування оскаржуваних рішень суду, так як зводяться до переоцінки доказів.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2016 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С.О. Погрібний

Г.І. Усик