Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 295/12902/15-ц

провадження № 61-33884 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

УсикаГ. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Миніч Т. І., Трояновської Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на малолітню дитину та на утримання дружини.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що у період з 23 квітня 2010 року по 14 липня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого народився син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Посилаючись на те, що дитина потребує повноцінного харчування, одягу, розвитку, відпочинку, які вона не має змоги забезпечити самостійно, тоді як відповідач працездатний та офіційно працевлаштований, просила стягнути з нього аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на своє утримання у розмірі 1/9 частини усіх видів його заробітку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення сином трирічного віку.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 700, 00 грн щомісячно, починаючи з 28 серпня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття та на утримання

ОСОБА_4 у розмірі 400, 00 грн щомісячно, починаючи з 28 серпня

2015 року та до досягнення ОСОБА_7 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину та створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя. Оскільки відповідач є працездатною особою, але не має постійного доходу, що не звільняє його від обов'язку утримання неповнолітньої дитини, і не має на утриманні інших осіб, суд вважав можливим стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі 700, 00 грн. З урахуванням наведеного, а також керуючись положеннями статті 84 Сімейного кодексу України (далі - СК України), суд стягнув аліментів на утримання позивача у розмірі 400, 00 грн, яка здійснює догляд за дитиною та потребує матеріальної допомоги, до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2016 року змінено шляхом збільшення розміру стягнутих аліментів на утримання ОСОБА_7 з 700, 00 грн до 2 000, 00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, урахував стан здоров'я відповідача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, який є працездатною особою, з 15 листопада 2016 року знятий з обліку Міського управління праці в м. Любліні у зв'язку з продовженням господарської діяльності, інших утриманців не має, а тому зобов'язаний надавати дитині матеріальну допомогу, достатню для його фізичного і духовного розвитку, розмір якої, суд визначив у сумі 2 000, 00 грн.

У жовтні 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення Апеляційного суду житомирської області

від 12 вересня 2017 року та залишити в силі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2016 року, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що апеляційний суд не правильно застосував положення статей 182, 184 СК України щодо обставин, які враховуються при визначені розміру аліментів, зокрема те, що з березня

2016 року він не працює, з лютого по вересень 2016 року отримував допомогу по безробіттю, з 18 вересня 2016 року не отримує будь-якої допомоги, а у 2017 році взагалі не мав будь-якого доходу. Вважає, що визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що сплата аліментів на утримання дитини у розмірі 2 000, 00 грн не призведене скрутного матеріального становища платника аліментів.

Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності вирішення судами позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, а тому в цій частині оскаржуване судове рішення не підлягає перегляду в касаційному порядку (статті 400 ЦПК України).

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

04 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК Україниу суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Судами попередніх інстанцій установлено, що з 23 квітня 2010 року

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 липня 2015 року.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до інформації, наданої Акціонерним товариством АТ ОРТеаm станом на 27 березня 2017 року ОСОБА_6 в товаристві не працює, припинення договору відбулось 01 березня 2016 року.

Відповідно до довідки І відділення в Познані соціального страхування

від 24 березня 2017 року під час роботи в Акціонерному товаристві АТ ОРТеаm ОСОБА_6 підлягав соціальному страхуванню і медичному страхуванню. Після відрахувань внесків в фонд соціального страхування його заробітна плата, складала: у січні 2016 року - 4 635 злотих, у лютому - 6658, 58 злотих, у

березні - 2023,58 злотих.

Згідно повідомлення Міського управління праці в Любліні від 26 квітня

2017 року, ОСОБА_6 не перебуває на обліку місцевого Управління з

15 листопада 2016 року, знятий з реєстрації у зв'язку з продовженням господарської діяльності.

З довідки І відділення в Познані Фонду соціального страхування від 24 березня 2017 року ОСОБА_6, як особа, яка провадить несільськогосподарську діяльність, підлягає соціальному страхуванню, і розмір внеску на це страхування має сплачуватися у сумі, яка не може бути нижчою ніж 30% від мінімальної заробітної плати. Відповідач сплатив такий внесок в листопаді 2016 року - 296 злотих, з грудня 2016 року по лютий 2017 року - по 600 злотих.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (стаття 183 СК України).

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України).

Змінюючи рішення суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів на утримання дитини, з 700, 00 грн до 2 000, 00 грн, апеляційний суд урахував, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і неповнолітньої дитини. З 15 листопада

2016 року він знятий з обліку Міського управління праці в м. Любліні у зв'язку з продовженням господарської діяльності. Будь-яких аргументований доводів, які б спростовували висновки суду апеляційної інстанції, зокрема про те, що отримувані ним від здійснення господарської діяльності доходи є незначними, що призведе до утруднення виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, чи поставить його у скрутне матеріальне становище, відповідач не надав. У разі зміни матеріального, чи настання інших обставин, визначених статею192 СК України, він має право заявити вимоги про зміну розміру аліментів.

Узагальнюючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик В. О. Кузнєцов А. С. Олійник