Ухвала

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 520/8363/17

провадження № 61-39781ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приморського відділення міста Одеси Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про зобов'язання видати направлення на медико-соціальну експертну комісію,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилався на те, що лікувально-консультативна комісія поліклініки порту визнала його професійно непридатним до роботи і направила до районної медико-соціальної експертної комісії в місті Одесі, яка зобов'язала його надати направлення з Фонду соціального страхування. У травні 2017 року він звернувся до Дирекції Фонду соціального страхування для отримання відповідного направлення, однак отримав відмову, яка була мотивована тим, що в Акті Н-1 № 02 від 21 березня 1985 року у верхньому правому куті відсутній підпис керівника підприємства, розшифровка цього підпису, яка повинна бути скріплена печаткою підприємства. Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив визнати дійсним Акт серії Н-1 № 2 від 21 березня 1985 року про нещасний випадок на виробництві та зобов'язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Одесі видати йому направлення на медико-соціальну експертну комісію для встановлення відсотків втрати працездатності.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20 вересня 2017 року позов задоволено. Визнано Акт серії Н-1 № 2 від 21 березня 1985 року про нещасний випадок на виробництві дійсним. Зобов'язано Приморське відділення міста ОдесиУправління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області видати ОСОБА_2 направлення на медико-соціальну експертну комісію для встановлення процентів втрати працездатності.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року апеляційну скаргу Приморського відділення міста Одеси Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, правонаступником якого є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, залишено без задоволення, рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 вересня 2017 року залишено без змін.

У липні 2018 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області подало засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі є зобов'язання видати направлення на медико-соціальну експертну комісію.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судове рішення апеляційного суду ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для її розгляду судом касаційної інстанції, оскільки такий розгляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приморського відділення міста Одеси Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про зобов'язання видати направлення на медико-соціальну експертну комісію.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук