Ухвала

Іменем України

19 липня 2018 року

м. Київ

справа № 352/960/17

провадження № 61-39395ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_6,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2018 року у складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Василишин Л. В., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі позовом до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_6, про стягнення завданої матеріальної шкоди.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду на підставі частини п'ятої статті 223 та пункту третього частини першої статті 257 ЦПК України. Скасувано заходи забезпечення застосовані ухвалою Тисменицького районного суду про забезпечення позову від 09 червня 2017 року в частині накладення арешту на майно. Роз'яснено позивачу його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що у судове засідання, призначене на 24 травня 2018 року, позивач не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за адресою, вказаною в позовній заяві. Причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2018 року ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд виходив із відсутності підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки відсутня повторна неявка позивача у судове засідання. При цьому суд апеляційної інстанції вказав на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при скасуванні заходів забезпечення позову із вказівкою, що ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, оскільки заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

У червні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2018 року, у якій просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гуренко проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Елементом належної судової процедури, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, є принцип «рівності вихідних умов» [27] або як його ще називають принцип «рівності сторін» [25, с. 59] і принцип змагальності [13, с. 176]. Принцип«рівності вихідних умов» (рівності сторін) вимагає надати кожній стороні можливість представити свою справу в умовах, які не дають їй значних переваг перед її опонентом, а принцип змагальності означає, що сторони мають право знайомитися зі всіма доказами або запереченнями, що залучені до справи, висловлювати свою думку про їх наявність, зміст і достовірність у відповідній формі та у відповідний час, у разі необхідності - у письмовій формі та заздалегідь.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За змістом пункту третього частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Установивши, що ОСОБА_4 не з'явився у перше судове засідання після скасування судом апеляційної інстанції ухвали Тисменицького районного суду від 15 березня 2018 року про зупинення провадження у справі, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність повторної неявки позивача у судове засідання.

Твердження заявника про те, що суд апеляційної інстанції в постанові суду вказав, що вона не підлягає оскарженню в касаційному порядку, не є підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки це є опискою, яка може бути виправлена.

Власне тлумачення заявником норм процесуального права, зокрема статей 223, 257 ЦПК України є безпідставними та необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_6, про стягнення завданої матеріальної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2018 рокувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик