Справа № 367/613/18
Провадження №2/367/3129/2018
03 жовтня 2018 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючої судді Оладько С.І.,
за участі секретаря Шубчик В
представника позивача ОСОБА_1В
представника Київської міської ради ОСОБА_2В
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_3 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна
Відповідно до свідоцтва про право власності від 21.03.2008, виданого на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 21.03.2008 за № 342-В, нежилий будинок площею 111,1 кв.м., який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Кіровоградьска, 4 літ. А належить територіальній громаді Голосіївського району міста Києва.
Після ліквідації Голосіївської районної в м. Києві ради, вказану будівлю закріплено на праві комунальної власності за територіальною громадою міста Києва на підставі рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» .
У подальшому обєкт нерухомого майна ОСОБА_3 відчужено ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна від 26.04.2012, посвідченого 26.04.2012 приватним нотаріусом ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 1330.
Позивач зазначає,що відчуження комунального майна повинно відбуватися в рамках приватизаційної процедури в порядку, визначеному вказаними законодавчими актами та у спосіб, передбачений Державною програмою приватизації.
Право власності територіальної громади перейшло до ОСОБА_3 в обхід встановленої законодавством приватизаційної процедури, приватизація спірного будинку не проводилась.
Цивільної справи, в якій за ОСОБА_3 визнано право власності на спірне приміщення не існувало, ухвала Гребінківського районного суду Полтавської області від 19.11.2007 по справі № 2-354/07 не приймалась, приватизація нежитлових приміщень за вказаною адресою не здійснювалась, у звязку з цим, волевиявлення дійсного власника - територіальної громади міста Києва на відчуження спірного майна відсутнє, право власності територіальної громади на вказане майно не припинялося, а майно набуте ОСОБА_3 без достатньої правової підстави.
Встановлено, що власником спірного нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Кіровоградська, 4, літ А, є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради.
ОСОБА_3 збагатився за рахунок територіальної громади міста Києва - титульного володільця будинку, шляхом безпідставного набуття права власності на нерухоме майно територіальної громади міста Києва та, крім того, шляхом отримання грошових коштів за продаж безпідставно набутого майна ОСОБА_4, що підтверджено п. 2.1. договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.04.2012.
ОСОБА_3 не мав права відчужувати спірний будинок, оскільки знав про безпідставність набуття права власності на нього, оскільки судове рішення, на підставі якого за ним визнано право власності на нерухоме майно судом не приймалось.
Враховуючи, що Київською міською радою рішення про відчуження (приватизацію) спірного майна не приймалося, ОСОБА_3 набув право власності на спірну будівлю безпідставно та за рахунок територіальної громади м. Києва, вартість зруйнованого обєкта підлягає стягненню з ОСОБА_3 на підставі ч. 2 ст. 1213 ЦК України на користь Київської міської ради, як власника та розпорядника нерухомого майна територіальної громади м. Києва.
Позивач просить стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) 3 624 203,52 грн. на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради .
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити.
Представник Київської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з»явився,про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст..128,130 ЦПК України,заяву про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності до суду не подав,також не подав відзив на позовну заяву,у зв»язку з чим суд розглянув справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів,проголосивши по справі заочне рішення.
Суд,заслухавши пояснення учасників процесу,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що підлягає до задоволення.
Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.»
Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»
Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.
3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»
Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.»
Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»
У судовому засіданні встановлено,що відповідно до свідоцтва про право власності від 21.03.2008, виданого на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 21.03.2008 за № 342-В, нежилий будинок площею 111,1 кв.м., який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Кіровоградьска, 4 літ. А належить територіальній громаді Голосіївського району міста Києва.(а.с.24)
Після ліквідації Голосіївської районної в м. Києві ради, вказану будівлю закріплено на праві комунальної власності за територіальною громадою міста Києва на підставі рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» (а.с.21-23)
Згідно листа Гребінківського районного суду Полтавської області від 22.06.2017 за № 01-14/75/2017 вбачається,що ,судом рішення від 19.11.2007 по справі № 2-354/07 не приймалось , справа №2-354/07 була за позовом ВАТ «Лубнигаз» до ОСОБА_6С про стягнення заборгованості і ухвалою суду від 12.11.2007р провадження по справі було закрито у зв»язку із відмовою позивача від позову. (а.с.14).
Також,у судовому засіданні встановлено,що на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна від 26.04.2012, посвідченого 26.04.2012 приватним нотаріусом ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 1330, ОСОБА_3 продав ОСОБА_4В нежилий будинок площею 111,1 кв.м., який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Кіровоградьска, 4 літ. А що підтверджується копією договору (а.с.10).
Відповідно до п. 7 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України. Згідно із ст. 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності.
Згідно з ст. 375 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Разом з тим, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» передбачають, що приватизація державного майна - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.
Таким чином, відчуження комунального майна повинно відбуватися в рамках приватизаційної процедури в порядку, визначеному вказаними законодавчими актами та у спосіб, передбачений Державною програмою приватизації.
У судовому засіданні встановлено,що право власності територіальної громади перейшло до ОСОБА_3 в обхід встановленої законодавством приватизаційної процедури, що підтверджується інформацією листом Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, згідно з яким приватизація спірного будинку не проводилась (а.с.25).
Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з Постановою ВСУ від 08.06.2016 у справі № 6-3089цс15, норми статей 1212 та 388 ЦК України можуть застосуватись у випадках, коли певна вимога власника майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та субєктним складом підпадає під визначення зобовязання або збереження майна без достатньої правової підстави. При цьому підстави застосування положень статті 1212 ЦК України є більш широкими, ніж статті 388 цього Кодексу. Наявність підстав для витребування майна за статтею 388 ЦК України не виключає застосування положень статті 1212 цього Кодексу в частині, що не суперечать положенням статті 388 ЦК України.
Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі №6-3090 цс15, конструкція статті 1212 ЦК свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Кондикційне зобовязання виникає за наявності таких умов:
1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);
2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У судовому засіданні встановлено,що власником спірного нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Кіровоградська, 4, літ А, є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради.
Таким чином, ОСОБА_3 збагатився за рахунок територіальної громади міста Києва - титульного володільця будинку, шляхом безпідставного набуття права власності на нерухоме майно територіальної громади міста Києва та, крім того, шляхом отримання грошових коштів за продаж безпідставно набутого майна ОСОБА_4, що підтверджено п. 2.1. договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.04.2012.
ОСОБА_3 не мав права відчужувати спірний будинок, оскільки знав про безпідставність набуття права власності на нього, оскільки судове рішення, на підставі якого за ним визнано право власності на нерухоме майно судом не приймалось.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-88цс13 від 02.10.2013, де зроблено висновок про те, що ст. 1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як правову підставу в установленому порядку скасовано, визнано недійсною, змінено, припинено або її не було взагалі.
Ч.3 ст. 386 ЦК України передбачено право власника, права якого порушені, на відшкодування завданої йому майнової шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 1213 ЦК України, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставне набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Оскільки майно, яке підлягає витребуванню, відсутнє в натурі, тому на підставі статей 387, 1212, 1213 ЦК України відповідач як особа, яка заволоділа цим майном незаконно, без відповідної правової підстави, зобовязана відшкодувати його вартість.
Враховуючи викладене,суд стягує із відповідача на користь територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради ринкову вартість об»єкта нерухомості у суммі 3 624 203гр 52 коп.
На підставі ст..1213 ЦК України,керуючись ст. ст. 4,10,76,259,264-265,268 , 273 ,365 ЦПК України суд , -
Позовну заяву першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури №1 ,яка подана в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_3 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна-задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом,що його ухвалив,за письмовою заявою відповідача.Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його виготовлення.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги ,відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлений 13.10.2018р.

Копію рішення направити відповідачу для відома.

Суддя: С.І. Оладько