Справа № 480/1213/18
Провадження № 2/487/2264/18
06.12.2018 року м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого-судді Кузьменко В.В.,
секретаря судових засідань ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ТОВ "ПАРТНЕР-ВС" до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії,
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала вимоги уточненої позовної заяви, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в ній.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, діяльність ТОВ «ПАРТНЕРВС» спрямована на зміцнення обороноздатності держави, оскільки протягом двох років Товариство виконує роботи та надає послуги, які стосуються військових замовлень. Позивач є добросовісним виконавцем усіх вимог договорів.
Як зазначено у позовній заяві та підтверджено поясненнями представника позивача, наданими під час судового засідання, наведені у зазначеній вище статті відомості не відповідають дійсності, містять неправдиву та недостовірну інформацію про ТОВ «Партнер-ВС», а сама стаття є негативного характеру, більшість тверджень відповідача не підтверджені. Зокрема, це стосується наступних абзаців статті:
Абзац 22 - Вообще в августе 2016 среди учредителей ООО «Партнер-ВС», которое нас интересует как поставщик мобильных боксов для военных полигонов, был завод ПАО «Вибросепаратор» беглого министра ОСОБА_6. А сам «Партнер-ВС» и по сей день является дочерним предприятием житомирского «Вибросепаратора».
Абзац 23 - Так что связь «Партнер-ВС», нынешнего главного поставщика бытовок для военных полигонов, с представителем режима ОСОБА_7 ОСОБА_6 очевидна.
Абзац 24 - Вполне возможно, что имеют между собой связь и «Партнерс ВС» и ООО «Трейдинг энд Продакшн». Последняя фирма постоянно приходит на тендеры от воинских частей, где закупают эти многострадальные мобильные боксы. И всегда проигрывает. Из проанализированных нами 78 тендеров (данные с 2014 по 2018 годы) только в двух торгах «Партнерс ВС» и ООО «Трейдинг энд Продакшн» имели другого, третьего конкурента. Во всех остальных торгах за контракт боролись только «Партнер» и «Трейдинг». Иногда даже понижения в цене не было.
Також представником позивача підтверджено той факт, що ОСОБА_8 ніколи не був у складі акціонерів ПАТ «Вібросепаратор», що підтверджується копіями витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Партнер-ВС» та ТОВ «Трейдинг енд Продакшн».
Крім того, в позовній заяві позивачем наголошується на тому, що ТОВ «Партнер-ВС» та ТОВ «Трейдинг енд Продакшн» не є повязаними особами, оскільки не наведено жодного факту, який би це підтвердив. Встановлення факту повязаності між собою юридичних осіб належить виключно до компетенції відповідних контролюючих органів.
Так, Листом ДФС від 09.03.2017р. № 424/2/99-99-15-02-02-10 стосовно визнання повязаних осіб зазначено, що «Відповідно до п.п. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 Кодексу повязані особи це юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв для юридичних осіб:
одна юридична особа безпосередньо та/або опосередковано (через повязаних осіб) володіє корпоративними правами іншої юридичної особи у розмірі 20 і більше відсотків;
одна і та сама юридична або фізична особа безпосередньо та/або опосередковано володіє корпоративними правами у кожній такій юридичній особі у розмірі 20 і більше відсотків;
одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) одноособових виконавчих органів кожної такої юридичної особи;
одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу колегіального виконавчого органу або наглядової ради кожної такої юридичної особи;
принаймні 50 відсотків складу колегіального виконавчого органу та/або наглядової ради кожної такої юридичної особи складають одні і ті самі фізичні особи;
одноособові виконавчі органи таких юридичних осіб призначені (обрані) за рішенням однієї і тієї самої особи (власника або уповноваженого ним органу);
юридична особа має повноваження на призначення (обрання) одноособового виконавчого органу такої юридичної особи або на призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу її колегіального виконавчого органу або наглядової ради;
сума всіх кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від однієї юридичної особи та/або кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від інших юридичних осіб, гарантованих однією юридичною особою, стосовно іншої юридичної особи перевищує суму власного капіталу більше ніж у 3,5 раза (для фінансових установ та компаній, що провадять виключно лізингову діяльність, - більше ніж у 10 разів). При цьому сума таких кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги та власного капіталу визначається як середнє арифметичне значення (на початок та кінець звітного періоду).
Таким чином, якщо юридичні особи не відповідають вказаним критеріям, вони не вважаються повязаними особами».
У ТОВ «Партнер-ВС» та ТОВ «Трейдинг енд Продакшн» різні засновники, і ТОВ «Партнер-ВС» не володіє корпоративними правами ТОВ «Трейдинг енд Продакшн», і навпаки, що підтверджується копіями витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань додається.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.
Також, відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Резолюція ПАРЄ 1003/1993 «Про етичні принципи журналістики» рекомендує журналістам при здійсненні своєї професійної діяльності поважати права, законні інтереси, честь і гідність фізичних та юридичних осіб, не подавати чутки, поважати презумпцію невинуватості, право людини на приватне життя, тощо.
Також, ст.ст. 3, 26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» передбачено неприпустимість зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації, а журналіст зобовязаний подавати для публікації обєктивну і достовірну інформацію.
Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Частина 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» визначає, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
У свою чергу, фактичне твердження це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт це явище обєктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією обєктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.
Як вбачається із статті, опублікованої відповідачем, автор чітко стверджує про факти, час та місце їх вчинення, прізвища осіб, задіяних в описаних подіях, а також чіткі конкретні звинувачення на адресу цих осіб. При цьому характер викладу інформації у статті не містить мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири, тощо), які б свідчили про припущення автора або його особисту оцінку викладеної інформації.
Отже, викладений у статті матеріал є не чим іншим як фактичними твердженнями, які підлягають спростуванню, оскільки є недостовірними.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Відповідачем жодним чином не доведено, що поширена у статті інформація є достовірною, в той час як Позивачем наведено спростування зазначеної, що свідчить про неправдивий та перекручений характер розповсюдженої інформації.
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове благо.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Як вбачається із статті та її змісту, яка поширена Відповідачем у мережі Інтернет, шляхом розміщення на веб-сайті, режим доступу до якої є необмеженим широкому колу читачів. Така інформація, відповідно, доведена до відома понад одній особі.
При цьому, поширена відповідачем інформація стосується безпосередньо Позивача, є такою, що порушує його особисті немайнові права, а саме ділову репутацію, оскільки висвітлює неправдиву, перекручену та негативну інформацію про особу Позивача, його діяльність, вказує на здійснення позивачем дій, що суперечать вимогам чинного законодавства та у реальній дійсності ніколи не існували. У межах наведених публікацій протилежного Відповідачем не доведено.
В діях Відповідача наявні всі елементи юридичного складу правопорушення, наведені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відтак вбачаються безпосередні підстави для захисту прав Позивача, передбачених вимогами чинного законодавства.
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України).
Позивачем у позовній заяві доведено, що належним Відповідачем по справі є ОСОБА_3.
Враховуючи вищевикладене позовна заява ТОВ "ПАРТНЕР-ВС" до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1762 гривні.
Керуючись ст. ст. 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд
Позов ТОВ "ПАРТНЕР-ВС" до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ "ПАРТНЕР-ВС" судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У відповідності до п. п. 15.5 ч. 1 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, яка вступила в дію з 15.12.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Повний текст рішення виготовлено 17.12.2018 року.
Суддя Заводського
районного суду м. Миколаєва В.В.Кузьменко