ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 345/67/15-ц

провадження № 61-14097св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ»,

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі за зустрічним позовом: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Калуського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Тихан Ольга Михайлівна,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 2 червня 2016 року, ухвалене у складі судді Мигович О. М., та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Малєєва А. Ю., Васильковського В. М., Девляшевського В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі ? ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ») звернулося з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову посилалось на те, що 19 лютого 2007 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі ? ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит на суму 14 000 доларів США на споживчі цілі на строк до 18 лютого 2014 року зі сплатою 13,8% річних за користування кредитом.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 19 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 1/0-П.

На підставі договору факторингу № 4 від 11 червня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» свої права вимоги за зобов`язаннями відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 лютого 2007 року.

Оскільки ОСОБА_1 допустив порушення умов кредитного договору, станом на 1 грудня 2013 року утворилась заборгованість на загальну суму 12 450,67 доларів США, що становить 196 222,56 грн. за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на час подання позову, яку позивач просив стягнути з відповідачів як солідарних боржників, а також відшкодувати судові витрати по справі.

Заперечуючи проти позову, у березні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися із зустрічним позовом про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки і просили зобов`язати нотаріуса виключити з реєстру відповідні записи про іпотеку і заборону відчуження нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивували тим, що укладений 19 лютого 2007 року із ПАТ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у доларах США, є несправедливим та порушує вимоги закону, оскільки передбачає погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом з боку кредитора, грубо порушує становище позичальника як споживача кредитних послуг.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 2 червня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки відмовлено за його безпідставністю.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відхилено, апеляційну скаргу ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» задоволено частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 2 червня 2016 року у частині відмови у стягненні заборгованості скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позов ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» задоволено частково. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» 4 551,52 доларів США несплачених процентів.

У іншій частині рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 2 червня 2016 року залишено без змін.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права в частині вирішення зустрічного позову, просять оскаржувані судові рішення скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення зустрічного позову.

У касаційній скарзі заявники посилаються на те, що судами не дана оцінка доказам, які свідчать про невідповідність укладеного в іноземній валюті кредитного договору вимогам закону і таке призвело до погіршення фінансового стану позичальника як споживача фінансових послуг, оскільки значно змінилась сукупна вартість кредиту; укладення договору в іноземній валюті порушує принцип справедливості та захисту прав споживача.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 20 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19 лютого 2007 року ОСОБА_1 укладено з ПАТ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким банк надав йому кредит у розмірі 14 000 доларів США на строк до 18 лютого 2014 року зі сплатою 13,8% річних за користування кредитом.

Виконання зобов`язань за договором забезпечено порукою, встановленою договором поруки, укладеним 19 лютого 2007 року з ОСОБА_2 , та іпотекою, встановленою договором іпотеки нерухомого майна, укладеним 20 лютого 2007 року з ОСОБА_2

11 червня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» за договором факторингу № 4 відступило ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» свої права вимоги за зобов`язаннями, що виникають із договору про надання споживчого кредиту.

9 липня 2014 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» направило відповідачам претензії з вимогами сплатити борг, які ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не виконали.

Як визначено умовами договору про надання споживчого кредиту, сторони погодили, що валютою кредиту є іноземна валюта (долар США).

При укладенні кредитного договору позичальник погодився щодо його істотних умов, а саме щодо отримання кредиту в іноземній валюті - доларах США та повернення коштів у розмірі відповідно до офіційного курсу долара по відношенню до національної валюти - гривні.

Положеннями частини першої статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 627 ЦК України та статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позичальник зобов`язаний повернути позику у тій валюті, в якій отримав кредит.

Частина друга статті 192 ЦК України допускає використання іноземної валюти в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Отже, з огляду на наведені положення норм матеріального права надання кредиту і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Установивши, що оспорюваний договір споживчого кредиту підписаний обома сторонами, які досягли згоди щодо всіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, що з боку позичальника підтверджено власноручним підписом, суди обґрунтовано відмовили у визнанні оспорюваного договору про надання споживчого кредиту недійсним; як наслідок підстав для визнання недійсними договорів, укладених у забезпечення виконання цього кредитного договору, також немає.

ОСОБА_1 положення договору про надання споживчого кредиту не заперечував, його умови виконував і їх несправедливість чи незбалансованість судами не встановлена.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, є аналогічними доводам позовної заяви і апеляційної скарги, необґрунтованість яких суди першої і апеляційної інстанцій достатньо повно мотивували.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій у частині вирішення зустрічного позову, оскільки, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, суди ухвалили судові рішення у цій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

У іншій частині судові рішення не оскаржені і касаційним судом у відповідній частині не перевіряються.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 2 червня 2016 року у частині вирішення зустрічного позову та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2016 року у цій же частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. А. Стрільчук С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик