Ухвала

Іменем України

19 липня 2018 року

м. Київ

справа № 753/7572/18-ц

провадження № 61-38607ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович,

третя особа - Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 червня 2018 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д. О., третя особа - Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Разом із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д. О. від 28 лютого 2018 року № 1415, що здійснюється в межах виконавчого провадження № 56006368.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д. О. від 28 лютого 2018 року № 1415, що здійснюється у межах виконавчого провадження № 56006368, до прийняття рішення у справі по суті спору.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачем, як боржником за виконавчим провадженням, у судовому порядку оскаржується виконавчий документ, що є прямою підставою для прийняття рішення про забезпечення позову. Крім того, обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлювальної шкоди відповідачу чи третім особам.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 20 червня 2018 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нове судове рішення. У задоволенні заяви представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 про забезпечення позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нову постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач перебуває за межами України, а суд, порушуючи вимоги статей 152-154 ЦПК України не дослідив необхідність зустрічного забезпечення з урахуванням гарантії необхідності виконання зобов'язань за кредитним договором, дія якого закінчилася 26 червня 2016 року.

У липні 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подав касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 червня 2018 року, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У касаційній скарзі заявник посилається на те, що позивач не був повідомлений про розгляд його заяви апеляційним судом, а висновок апеляційного суду, що заява про забезпечення позову не містить пропозиції зустрічного забезпечення, не відповідає матеріалам справи, оскільки у поданій представником позивача заяві про забезпечення позову зазначено, що заявник пропонує не застосовувати зустрічне забезпечення через відсутність настання збитків у відповідачів у зв'язку із застосуванням забезпечення позову. Крім того, ОСОБА_4 зареєстрований на території України, а в матеріалах справи відсутні докази того, що його майновий стан або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть бути ускладненими або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. За таким обставин вжиття заходів зустрічного забезпечення є правом, а не обов'язком суду.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

У відповідності до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Судом встановлено, що 27 червня 2006 року між ОСОБА_4 та Акціонерний комерційним банком «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» укладений кредитний договір про надання невідновлювальної кредитної лінії у межах максимального ліміту заборгованості до 600 000 євро з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 26 червня 2016 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07 липня 2006 року між цими ж сторонами укладений іпотечний договір, предметом якого є належне позивачу на праві власності нерухоме майно - нежитлові приміщення з НОМЕР_1 (в літері «А») на другому поверсі - офіс загальною площею 374,7 кв. м, що знаходяться на АДРЕСА_1

28 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. вчинено виконавчий напис, на підставі якого звернуто стягнення на нерухоме майно - нежитлові приміщення з НОМЕР_1 (в літері «А») на другому поверсі - офіс загальною площею 374,7 кв. м, що знаходяться на АДРЕСА_1

На підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса старший державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новіков О. С. відкрив виконавче провадження ВП № 56006383.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Все це повинно бути мотивовано, а не шаблонний перепис диспозиції норми права. Тому не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків передбачених цим Кодексом.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 154 ЦПК України суд зобов'язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпечення позову, у випадку відмови у позові.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК Україниу випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на постанову суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-154 ЦПК Україниє очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення судом.

Оскільки правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів і касаційна скарга є необґрунтованою, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича, третя особа - Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 червня 2018 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик