АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 182/4235/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Нікопольська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Державна казначейська служба України,

розглянув у спрощеному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України, на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року, яке ухвалене суддею Рунчевою О.В. у м. Нікополі Дніпропетровської області, та повний текст рішення складено 26 березня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, який обґрунтовував тим, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Біля його домоволодіння знаходиться земельна ділянка багатолітніх насаджень, площею 2,0 га., яку б він хотів приватизувати.

Звернувшись у встановленому законом порядку до Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, він отримав відмову в наданні дозволу на розробку проекту землевпорядкування відносно даної ділянки.

Вищевказана відмова Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області була визнана протиправною згідно Постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 2-а - 3058/11 від 19 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року.

Позивач зазначає, що протягом довгих років він терпів приниження і образи з боку чиновників Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області.

Уточнивши свої позовні вимоги позивач просив суд стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України з Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду, причинену протиправними діями Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Судові витрати по справі компенсовано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди та стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн., посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення в повній мірі не врахував моральних страждань, які він відчував у зв'язку з протиправними діями Нікопольської районної державної адміністрації.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить рішення суду скасувати, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права. Зокрема, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що шкода, яку стягнув суд заподіяна Нікопольською районною державною адміністрацією, оскільки саме через її протиправну бездіяльність позивач не отримав права на розробку проекту землевпорядкування, тому шкода повинна відшкодовуватися за рахунок коштів Нікопольської районної державної адміністрації, тобто за рахунок бюджету, передбаченого для цього органу. Зазначає, що статтею 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх службових обов'язків. Шкода за рахунок Державного бюджету України відшкодовується виключено у випадках визначених Законом України від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду». Крім того, судом не з'ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та якими доказами це підтверджується.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник Нікопольської районної державної адміністрації просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу Нікопольської районної державної адміністрації, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4 зворот). Біля його домоволодіння знаходиться земельна ділянка багатолітніх насаджень, площею 2,0 га., яку він хотів приватизувати.

Звернувшись у встановленому законом порядку до Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, позивач отримав відмову в наданні дозволу на розробку проекту землевпорядкування відносно даної ділянки.

Отримавши відмову, 14 лютого 2011 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Нікопольської районної державної адміністрації, Нікопольської районної ради, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю „Дмитрівське», Дмитрівська селищна рада Нікопольського району про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов'язання здійснити певні дії.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області в справі № 2-а- 3058/11 по вищевказаній справі від 19 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року, позов ОСОБА_1 було задоволено частково:

- визнано відмову Нікопольської районної державної адміністрації від 31 січня 2011 року № 342 в наданні дозволу позивачу на розробку проекта землевпорядкування відносно відведення земельної ділянки, загальною площею 2,0 га., багатолітніх насаджень з земель державної власності для ведення особистого селянського господарства та бездіяльності у видачі йому даної відмови противоправною, поновивши його в праві на безкоштовну приватизацію земельної ділянки.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на глибину фізичних та душевних страждань позивача, які виразились в порушенні звичного життєвого укладу, в неможливості нормального відпочинку, подавленого стану позивача, вимушеність його витрачати власний час на відновлення справедливості та порушення його права на власність, з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача необхіно стягнути моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтею 47 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що фінансове забезпечення місцевих державних адміністрацій здійснюється за рахунок державного бюджету.

Крім того, Конституційний Суд України у Рішенні від 03 жовтня 2011 року № 12-рп/2001 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України «Про Державний бюджет України на 2000 рік» та статті 25 Закону України «Про Державний бюджет України на 2001 рік» (справа про відшкодування шкоди державою) зазначив, що Україна, згідно з Конституцією України, є правовою державою (стаття 1), а людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (стаття 3). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, і саме держава відповідає перед людиною за свою діяльність, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3). Цей обов'язок держави конкретизується в ряді статей Конституції України. В Основному Законі держави розмежовуються такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті 3, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 та інші). Матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави (стаття 56 Конституції України). Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов'язаннями.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як вбачається із матеріалів справи, Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області в справі № 2-а- 3058/11 від 19 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року, позов ОСОБА_1 було задоволено частково та визнано відмову Нікопольської районної державної адміністрації від 31 січня 2011 року № 342 в наданні дозволу позивачу на розробку проекта землевпорядкування відносно відведення земельної ділянки, загальною площею 2,0 га., багатолітніх насаджень з земель державної власності для ведения особистого селянського господарства та бездіяльності у видачі йому даної відмови противоправною, поновивши його в праві на безкоштовну приватизацію земельної ділянки.

Заподіяна позивачу моральна шкода, полягає в тому, що протиправне рішення і бездіяльність відповідача потягло за собою порушення Конституційних прав позивача на приватизацію землі, що було відображено в резолютивній частині постанови суду від 19 вересня 2012 року.

Протягом довгих років позивач терпів незручності, які спричинені йому робітниками Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, які нанесли шкоду не тільки його особистим справам, але і призвели до значних фінансових витрат та нанесли шкоду здоров'ю позивача. Позивач почав відчувати біль у серці, звертався до кардіолога (а.с.38-39).

Крім того, протягом 2 років і 8 місяців з 14 лютого 2011 року по 10 жовтня 2013 року позивач вимушений був відриватися від звичайних занять, втрачати свій дохід. В результаті чого погіршився стан здоров'я позивача, тому йому необхідно докладати додаткові зусилля для організації його нормального життя та відновлення нормальних соціальних зв'язків. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача та стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

При цьому колегія суддів погоджується із розміром моральної шкоди, визначеним судом першої інстанції, оскільки він визначений з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, які виразились в порушенні звичного життєвого укладу позивача, в неможливості нормального відпочинку, подавленого стану позивача, вимушеність його витрачати власний час на відновлення справедливості та порушення його права на власність, керуючись вимогою розумності та справедливості, у звязку із чим не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача стосовно невірного визначення судом такого розміру.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України, про те, що шкода повинна відшкодовуватися за рахунок коштів Нікопольської РДА, як особи, якою вона заподіяна через її протиправну бездіяльність, а не з державного бюджету, оскільки вони не ґрунтуються на законі та суперечать нормам: ст.25 Бюджетного Кодексу України, щодо безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, п.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМ України від 3 серпня 2011 року №845 щодо безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам, ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», якою врегульовано особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного бюджету.

Крім того, колегія суддів вважає посилання Державної казначейської служби України в апеляційній скарзі на те, що судом не з'ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та якими доказами це підтверджується не впливає на правильність висновку суду першої інстанції, оскільки підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили. У даних правовідносинах такими є постанова Нікопольського міськрайонного суду Дніпрпоетровської області від 19 вересня 2012 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року. Крім того, суд першої інстанції мотивував підстави стягнення моральної шкоди саме в розмірі 2000 грн.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційних скарг не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційних скарг відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скаргиОСОБА_1 та Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: