АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 року

м. Київ

справа №761/10157/18

провадження №22-ц/796/6170/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Музичко С.Г.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство « Фідобанк»

треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПуАТ &quвк;Фідобанк&q?их; Коваленка О.В.

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року у складі судді Савицького О.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання зобов'язань за кредитним договором припиненими, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання припиненими всіх її зобов'язань за Кредитним договором №014/0398/74/05741 від 19.10.2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», та ОСОБА_1 (з усіма змінами та доповненнями), у тому числі, за Додатковою угодою №3 від 02.09.2015 року, укладеною між нею та Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.09.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» було укладено Додаткову угоду №3 до Кредитного договору №014/0398/74/05741 від 19.10.2007 року щодо реструктуризації заборгованості в іноземній валюті на узгоджених сторонами умовах, а саме: за умови належного виконання позивачкою зобов'язань за Траншем 1, банк зобов'язався здійснити анулювання боргу за Траншем 2 (у розмірі 567 086,88 грн.).

Позивач вказує, що зобов'язання за вищенаведеною додатковою угодою нею виконані у повному обсязі, проте банк, усупереч досягнутої між сторонами домовленості, в односторонньому порядку відмовився від вчинення дій, пов'язаних із припиненням кредитних та іпотечних зобов'язань за Додатковим договором №3 щодо анулювання боргу за Траншем 2, посилаючись на статтю 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою встановлено під час процедури ліквідації банку заборону зарахування зустрічних позовних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), спрощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Також, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що реструктуризація заборгованості за Кредитним договором №014/0398/74/05741 від 19.10.2007 року відбулася 02.09.2015 року, її зобов'язання за Договором відповідно до статті 653 ЦК України є зміненими з 02.09.2015 року, тобто, до запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Фідобанк», тому відмова від виконання умов укладеного договору є безпідставною, породжує правові наслідки, передбачені п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України та порушує її права , за захистом яких вона і звернулася до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року позов задоволено. Постановлено визнати припиненими зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором з фізичною особою № 014/0398/74/05741, укладеним 19 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,та ОСОБА_1 (з усіма змінами та доповненнями), у тому числі за додатковою угодою № 3, укладеною 02 вересня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та ОСОБА_1 Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПуАТ &qu",;Фідобанк&q?вн; Коваленко О.В. 27.06.2018 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм діючого законодавства, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначав, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.07.2016 року №142-рш розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» з 20.07.2016 року до 19.07.2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Фідобанк» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Коваленку ОлександруВолодимировичу 20.07.2016 року до 19.07.2018 року включно. Посилаючись на вимоги ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо заборони з дня початку процедури ліквідації банку зараховувати зустрічні позовні вимоги, у тому числі зустрічні однорідні вимоги, припиняти зобов'язання за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), спрощення боргу тощо, позивачці листом Банку від 25.01.2018 року у відповідь на її вимогу щодо належного виконання своїх зобов'язань за Додатковою угодою №3 було повідомлено підстави невиконання умов угоди з посиланням на положення ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими передбачено, що банку, який перебуває в процедурі ліквідації, заборонено здійснювати, зокрема, прощення боргу.

16 липня 2018 року ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а доводи, наведені в ній, документально не підтверджені доказами.

Зазначає, що Додаткова угода № 3 повністю або в частині пунктів, які передбачають обов'язок банку щодо прощення боргу, не була визнана нікчемною уповноваженою особою на тимчасову адміністрацію банку, а тому є чинною, а її умови мають виконуватися банком, як стороною зобов'язальних правовідносин.

Треті особи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Відповідно до п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Позивач ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду у справі залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивачка взяті на себе зобов'язання в частині погашення Траншу 1 виконала належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах виписка по рахунку, однак, відповідачем не виконано зобов'язань, визначених Додатковою угодою №3, та не припинено зобов'язань позивачки щодо повернення кредиту шляхом прощення залишку основної заборгованості Траншу2, незважаючи на те, що реструктуризація заборгованості за Кредитним договором відбулася 02.09.2015 року, зобов'язання позивачки за Договором є зміненими з 02.09.2015 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Фідобанк» та початку процедури ліквідації.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, рішення суду не відповідає вказаним нормам, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового по суті заявлених позовних вимог.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 19.10.2007 між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», було укладено Кредитний договір №014/0398/74/05741, на підставі умов якого банк надав позичальнику в користування грошові кошти в розмірі 103 000,00 доларів США для придбання цільових облігації для інвестування в житлове будівництво. Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором, 19.10.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», також було укладено Іпотечний договір №014/0398/74/05741.

Крім того, для забезпечення виконання позивачкою зобов'язань за Кредитним договором, 02.09.2015 року було укладено ще два договори фінансової поруки, а саме: Договір поруки №014/0398/74/05741/4, укладений між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2 і Договір поруки №014/0398/74/05741/3, укладений між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_3

З метою здійснення реструктуризації вищенаведеної заборгованості шляхом зміни валюти зобов'язання позивачки за Договором з іноземної валюти на національну з можливістю подальшого прощення частини боргу, 02.09.2015 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №3 до Кредитного договору №014/0398/74/05741 від 19.10.2007 року, в п.5 якої сторони підтвердили, що шляхом укладання цієї Додаткової угоди Банком на підставі заяви клієнта здійснюється реструктуризація кредитних зобов'язань клієнта в іноземній валюті шляхом зміни валюти зобов'язання з подальшим анулюванням (прощенням) частини боргу.

Як передбачено п.2.2 цієї угоди, банк зобов'язався надати позивачці новий транш кредитної лінії в сумі 1193208,04 грн., який надається шляхом зарахування коштів на Поточний рахунок двома окремими траншами, зі строком користування кредитними коштами (кредитом) до 18.10.2017 року (включно), із сплатою процентів річних у розмірах, а саме: сума нового траншу в розмірі 626121,16 грн. (надалі - Транш 1), за користування яким сплачуються проценти в наступних розмірах: з дати укладення цієї Додаткової угоди до 31.12.2015 року (включно) процентна ставка складає 12,0% річних; починаючи з 01.01.2016 року (включно) та до кінця дії Договору Процента ставка складає 28,0% річних; сума Нового траншу в розмірі 567086,88 грн., за користування яким сплачуються проценти в розмірі 0,000001% річних.

При цьому, відповідно до п.4.7.8 Додатку №1 до Додаткової угоди №3 від 02.09.2015 року (про зміну умов кредитування), у разі виконання клієнтом умов договору щодо сплати боргових зобов'язань за Траншем 1 кредиту, сплати процентів за Траншем 2 та інших платежів, передбачених договором за новим траншем в строки та в порядку, що визначені умовами договору, але в будь-якому випадку за відсутності фактів прострочень по сплаті будь-яких платежів за новим траншем, передбачених договором, більше ніж на 90 календарних днів, банк зобов'язується з періодичністю та в обсягах, визначених ним самостійно, але не пізніше ніж 180 календарних днів після повної сплати боргових зобов'язань за траншем 1 кредиту, припиняти (припинити) зобов'язання клієнта щодо повернення кредиту шляхом часткового чи повного прощення залишку основної заборгованості Траншу 2. Таке прощення здійснюється банком на підставі його самостійного рішення та не потребує укладення будь-яких додаткових угод до договору або окремих договорів прощення боргу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, судом було правильно встановлено, що станом на 02.09.2015 року позивач мала перед банком заборгованість за Кредитним договором в розмірі 44 722,94 доларів США, з яких: 37 617,70 доларів США - сума залишку строкової заборгованості за кредитом (основна заборгованість); 7 105,24 доларів США - сума простроченої до повернення за Кредитом.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема: прощенням боргу (стаття 605 ЦК України).

Відповідно до ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

З матеріалів справи убачається, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.07.2016 року №142-рш розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» з 20.07.2016 року до 19.07.2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Фідобанк» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Коваленку Олександру Володимировичу 20.07.2016 року до 19.07.2018 року включно.

Стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначає, що кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Процедуру щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює ці правовідносини.

Стаття 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно з пунктом 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, норми наведеного Закону стосуються не лише вкладів фізичних осіб, але й регулюють будь-які відносини, що виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідацією банків, у тому числі відносини з клієнтами - фізичними особами, юридичними особами, іншими учасниками господарської діяльності банку.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку: забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Отже, задовольняючи позов, місцевий суд помилкового висновку дійшов про порушення прав позивача та невиконання зобов&qu01;язань за Додатковою угодою з боку відповідача з огляду на неможливість такого прощення боргу з дня початку процедури ліквідації банку,яка мала місце з 19.07.2016 року у силу статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія не погоджується з висновком місцевого суду, у якому зазначено, що обов&qup ;язок прощення боргу встановлений значно раніше початку процедури ліквідації, а саме, 02.09.2015 року, внаслідок чого банком порушені зобов'язання по додатковій угоді, оскільки відповідно до п.4.7.8 Додатку №1 до Додаткової угоди №3 від 02.09.2015 року таке прощення здійснюється на підставі самостійного рішення банку, якого не приймалося. Окрім того, при анулюванні (прощенні) боргу, Банк повинен був повідомити боржника про те, що його борг анулюється, суму, яка анулюється, а також про те, що боржник зобов&q? п;язаний сплатити податок на дохід та військовий збір за здійснення такого анулювання, оскільки прощення боргу розцінюється Державною фіскальною службою як додаткове благо. Зазначеної процедури не було дотримано, та, відповідно, таких дій не вчинялося, а тому відсутні підстави уважати, що умови додаткової угоди були виконані банком шляхом прощення залишку основної заборгованості Траншу 2 до запровадження ліквідаційної процедури Банку.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов'язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

З огляду на зазначене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції на вказані обставини не звернув уваги, належним чином не дослідив умов кредитного договору та додаткових угод до нього, дав невірну оцінку існуючим між сторонами зобов&quпе;язанням щодо реструктуризації боргу та можливості їх виконання під час запровадження ліквідаційної процедури Банку, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позову та визнання припиненими зобов'язань ОСОБА_1 перед ПАТ «Фідобанк».

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ПуАТ « Фідобанк&qu;t;» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргууповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПуАТ &q?йн;Фідобанк&quan; Коваленка О.В. - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства &qu.4;Фідобанк&quty;, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання зобов&qu П;язань за кредитним договором припиненими - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства &qu"';Фідобанк&qu судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено 31 липня 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Мазурик

С.Г.Музичко