Справа № 571/331/18
Провадження № 2/571/199/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2018 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі: головуючої судді Комзюк А.Ф., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, яка продовжує навчання і зазначила, що 18 червня 1996 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 11 лютого 2016 року з відповідачем шлюб розірвано, син проживає з нею і на даний час навчається на денній формі навчання за контрактом в Національному університеті імені ОСОБА_5 за спеціальністю «Фармація», термін навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2020 року, потребує матеріальної допомоги, вартість навчання складає 108880 гривень за 5 років, крім того, вартість проживання в гуртожитку становила 3300 гривень в рік, а з 01.01.2017 року по даний час вартість проживання в гуртожитку становить 4400 гривень в рік. Так як син навчається на денній формі навчання, працювати не має можливості, тому і потребує матеріальної допомоги. Позивач є інвалідом 3 групи, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, тому їй дуже тяжко утримувати сина. Відповідач відмовився у наданні матеріальної допомоги. Відповідач є здоровим, працездатним, має нерухоме майно, земельну ділянку, автомобіль, тому має можливість і зобовязаний надавати допомогу на утримання сина ОСОБА_4 в достатньому розмірі. Вважає, що справедливим буде стягнення з відповідача 5 тисяч гривень, виходячи із слідуючого: вартість навчання в рік становить 21776 грн., а отже в місяць 1814,67 грн.; вартість проживання в гуртожитку в рік становить 4400 грн., а отже в місяць 366,67 грн.; вартість на проїзд в м.Київ і назад в смт.Рокитне, двічі на місяць, становлять 880,00 грн. в місяць, отже 440,00 грн. одна поїздка. Оскільки обоє з батьків мають обовязок по утриманню повнолітніх дітей, які прожовжують навчання, до досягнення ними 23 років, вважає, що половину із зазначених витрат, а саме 5 тисяч гривень, має оплатити відповідач.

В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат зазначила, що за умовами укладеного договору оплату за перший семестр навчання необхідно було провести до 28.08.2015 року, вказану суму 10880 гривень позивач здійснила 17.08.2015 року, також нею було оплачено проживання в гуртожитку в сумі 1650 гривень, враховуючи те, що на той момент син був неповнолітнім, вважає, що до правовідносин слід застосувати норми ст.185 СК України, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в звязку з продовженням ним навчання, у розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до закінчення ним навчання, тобто до 30 червня 2020 року, а також стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_6, в сумі 6265 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала і доповнила, що близько трьох років розлучилися з відповідачем, їх син ОСОБА_6 проживає з нею, на даний час син навчається на пллатній формі навчання в Національному університеті імені ОСОБА_5 за спеціальністю «Фармація», навчання за контрактом. На утримання сина вона несе значні витрати. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, хоча може надавати допомогу, так як має житло, автомобіль, інших утриманців не має, тому сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 5000 гривень, щомісячно, має можливість. Просить позов задовільнити повністю.

Відповідач ОСОБА_6 подав до суду відзив в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю, так як не відповідають фактичним обставинам справи. Відносно твердження позивача, що він не надає допомоги на утримання сина зазначив, що після розірвання шлюбу, продовжує надавати сину матеріальну допомогу, без будь-який підтверджуючих документів, так як він є його сином, якого він любить і в подальшому без рішень суду буде надавати допомогу. Відносно розміру стягнення аліментів та додаткових витрат зазначив, що станом на 20.04.2018 року він не працює, постійного заробітку не має, хворіє, тому коштів достатньо лише на продукти харчування та комунальні послуги. Інших доходів не має, так як автомобілем з жовтня 2015 року користується позивач, а в квартирі по вул.Соборній, проводиться ремонт та реконструкція під магазин. В 2015 році всі товари, якими він з позивачем торгували, позивач привласнила собі, товарів було на 680 000 гривень, також привласнила автомобіль переписавши його на її сестру, а це ще 300 000 гривень. Вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнав посилаючись на обставини викладені у відзиві та доповнив, що з червня 2018 року він працевлаштувався, заробітна плата після всіх відрахувань складає близько 4 тисяч гривень. Крім того, він зобовязаний допомагати пристарілій матері, тому не має можливості сплачувати аліменти на сина. Просить в позові відмовити.

Суд, заслухавши сторони, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6 народився 13 жовтня 1997 року, батьком вказаний відповідач ОСОБА_3, матір'ю позивач ОСОБА_2 (а.с. 9).

Згідно рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2016 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.10).

Згідно довідки №197 від 01.01.2018 року ОСОБА_6 є студентом 3-го курсу фармацевтичного факультету денної форми навчання Національного медичного університету імені ОСОБА_5, навчається за контрактом, на місці держзамовлення, вступив у вересні 2015 року, термін закінчення університету у червні 2020 року (а.с.14).

Відповідно до ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі або в частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.

Враховуючи, що з червня 2018 року відповідач ОСОБА_3 офіційно працює, має постійний дохід, щомісячну заробітну плату, є працездатним, суд вважає, що він має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який навчається і потребує матеріальної допомоги і суд приходить до висновку про визначення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 (дві) тисячі гривень щомісячно, починаючи з 20 березня 2018 року по 31 травня 2018 року. Приймаючи до уваги, що з червня 2018 року відповідач офіційно працевлаштований, аліменти слід визначити у частці від заробітку відповідача та у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 червня 2018 року до закінчення навчання.

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на повнолітнього сина у розмірі 6265 гривень, суд приходить до наступного.

Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Обовязок батьків утримувати повнолітніх дітей на період їх навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України.

Норми цієї глави не встановлюють самостійного обовязку батьків брати участь у додаткових витратах. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням до досягнення нею 23 років, правила ст.185 СК України не застосовуються, а правовідносини регулюються ст.199 СК України.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі №6-1296цс-15, постанова від 24.02.2016.

За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Керуючись ст.ст.185,199,200 Сімейного Кодексу України, ст.ст.264,265 ЦПК Україна, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки смт.Рокитне, вул.П.Щедріна,14, Рівненської області, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 2 (дві) тисячі гривень щомісячно, починаючи з 20 березня 2018 року по 31 травня 2018 року, та у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 червня 2018 року до закінчення навчання, до 30 червня 2020 року.

В частині стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири ) гривні 80 копійок.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Рокитнівський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя (підпис) Згідно з оригіналом.

Суддя Рокитнівського районного суду

Рівненської області ОСОБА_7

Повний текст пішення виготовлено 08.08.2018 р.