Справа№ 324/2102/16-ц
Провадження № 2/324/11/2018

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.12.2018 Пологівський районний суд
Запорізької області
в складі: головуючого судді Іванченка М.В.
при секретарі Кувіка О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Пологи справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,
в с т а н о в и в:
В ході судового розгляду справи позивач та його представники, підтримавши позов та виклавши мотиви його предявлення, просять поданий позов задовольнити.
В ході судового розгляду справи відповідач та її представники заперечили проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача, в тому числі на не доведеність фактів підписання відповідачем спірного договору купівлі-продажу та акту прийому-передачі до нього, отримання відповідачем грошових коштів за цим договором.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню із наступних підстав.
За змістом ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
За змістом ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. ст. 639, 640 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Згідно зі ст. ст. 629, 654 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Вимоги щодо форми окремих договорів купівлі-продажу визначені законодавцем у ст. 657 ЦК України.
Відповідно до вказаної правової норми договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Твердження відповідача про те, що вона не укладала і не підписувала цей договір та акт прийому-передачі, суд вважає не доведеними. На підтвердження своїх тверджень відповідач ніяких належних і допустимих доказів до суду не надала. Відповідач відмовилася від призначення і проведення по даній справі судової почеркознавчої експертизи, клопотання про проведення якої нею було подано до суду, мотивуючи це відсутністю у неї коштів. Судом відповідачу було розяснено наслідки відмови від призначення і проведення по справі почеркознавчої експертизи.
Допитаний під час судового розгляду справи судовий експерт ОСОБА_9 підтвердив, складений ним висновок експерта №4-12 від 17.01.2018, та повідомив, при його складенні ним було допущено описки, а саме замість прізвища «Байтереков» помилково вказано прізвище «Байтерековський».
Відповідно до ч.9 ст.83 ЦПК Україн и копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Приймаючи до уваги те, що позивачем та його представниками не подані до суду підтвердження надсилання (надання) копій висновку експерта №4-12 від 17.01.2018 відповідачу та його представнику, які відповідно до вимог ч.9 ст.83 ЦПК України при поданні до суду, заздалегідь мали надсилатися або надаватися особою, яка їх подає, іншим учасникам справи, а були надіслані відповідачу та його представнику вже після подання висновку експерта №4-12 від 17.01.2018 до суду, то суд, керуючись вимогами ч.9 ст.83 ЦПК України, не бере до уваги висновок експерта №4-12 від 17.01.2018в якості доказу.
Таким чином, оскільки відповідачем не спростовано доводів позивача та його представників про підписання нею договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.10.2014 та акту прийому-передачі до вказаного договору, тому суд вважає доведеним факт підписання вказаних документів відповідачем ОСОБА_2 як продавцем.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).
Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Таким чином, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобовязання повинне належно виконуватися відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Судом встановлено, що укладений 09.10.2014 між позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу земельної ділянки є нікчемним через недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, так як його недійсність встановлена законом (ч. 1 ст.220 ЦК України), а тому визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).
З огляду на викладене, до спірних правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем, підлягають застосуванню положення статті 1212 ЦК України.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо можливості стягнення грошових коштів з відповідача, суд вважає, що позивачем не надано суду достовірних, переконливих та достатніх доказів, тобто таких, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про отримання відповідачем грошових коштів в сумі 7860 доларів США за нікчемним договором купівлі-продажу земельної ділянки від 09.10.2014.
Жодною розпискою не підтверджено отримання відповідачем грошових коштів у вказаній сумі. В ході судового розгляду справи відповідач категорично заперечувала факт отримання нею грошових коштів в сумі 7860 доларів США.
В той же час, договір купівлі-продажу від 09.10.2014 та акт прийому-передачі до договору купівлі-продажу від 09.10.2014 містять суперечливі відомості щодо отримання відповідачем грошових коштів та з інших обставин.
Так, в договорі купівлі-продажу від 09.10.2014 п.1 зазначено, що продаж здійснюється за 7860 доларів США, які продавець отримав від покупця в повному обсязі до підписання даного договору. Поряд із цим, в п.9 договору зазначено, що договір підписаний та отримані гроші в присутності двох свідків. Однак, в якості свідка в договорі зазначена лише одна особа: ОСОБА_10
В позовній заяві позивач зазначає, що на підтвердження отримання від нього грошей відповідач підписала акт прийому-передачі від 09.10.2014 та передала йому Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП №164839.
В акті прийому-передачі до договору купівлі-продажу від 09.10.2014 п.2 зазначено, що продавець отримав від покупця обумовлену п.2 договору суму 7860 доларів США. Однак, у вказаному акті не зазначено, коли саме було отримано гроші, та не зазначено п.2 якого саме договору була обумовлена отримана продавцем сума 7860 доларів США, оскільки в договорі купівлі-продажу від 09.10.2014 п.2 викладений наступним чином: «отчуждаемый земельный участок принадлежит Продавцу на основании ОСОБА_11 на право собственности серии ЗП №164839 от 10.04.2007 года, выданный Пологовской райгосадминистр.».
Представник позивача в судовому засіданні підтвердила, що бланк договору купівлі-продажу від 09.10.2014 складався стороною позивача.
При цьому, слід зазначити, що відомості про отримання коштів продавцем від покупця в повному обсязі до підписання даного договору, є теж надрукованим текстом бланку вказаного договору.
Акт прийому-передачі до договору купівлі-продажу від 09.10.2014 не містить підпису свідка ОСОБА_10, хоча в п.9 договору купівлі-продажу від 09.10.2014 зазначено, що договір підписаний та гроші отримані в присутності двох свідків, а єдиним свідком отримання грошей відповідачем від позивача згідно даного договору був саме ОСОБА_10, а тому, виходячи із тверджень позивача, що саме цей акт прийому-передачі є доказом отримання від нього відповідачем грошей в сумі 7860 доларів США, то він має містити підпис свідка ОСОБА_10, який би засвідчував отримання грошей.
Факт же наявності у позивача Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №164839, виданого 10.04.2007, що належить відповідачу, не свідчить про отримання нею будь-яких коштів.
За ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Позивачем така розписка не вимагалася від відповідача, а зазначені у договорі купівлі-продажу від 09.10.2014 та акті прийому-передачі до нього відомості щодо отримання в рахунок договору грошових коштів є суперечливими, не переконливими та не достатніми, тому у суду виникають обґрунтовані сумніви щодо отримання відповідачем коштів в сумі 7860 доларів США.
Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).
З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до відповідача ОСОБА_2
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 11, 177, 220, 207, 509, 626, 627, 628, 629, 639, 640, 654, 655, 657, 1212 ЦК України, ст. ст. 11, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштівв сумі 7860 доларів США, що станом на 19.10.2016 становить 204360 (двісті чотири тисячі триста шістдесят)грн. відмовити.
Повний текст рішення буде виготовлений станом на 24.12.2018.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Пологівський районний суд Запорізької області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:

Справа№ 324/2102/16-ц

Провадження № 2/324/11/2018

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2018 Пологівський районний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Іванченка М.В.

при секретарі Кувіка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Пологи справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У звязку зі складністю справи, відповідно до ст.259 ЦПК України, складення повного рішення відкладається на пять днів. Особи, які приймали участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням 24.12.2018.

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштівв сумі 7860 доларів США, що станом на 19.10.2016 становить 204360 (двісті чотири тисячі триста шістдесят)грн. відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений станом на 24.12.2018.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Пологівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: