Справа № 477/685/17
Провадження № 2/477/22/18
ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання - Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого району суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року громадянин ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої 26 січня 2005 року на спадкове майно:

житловий будинок по вул. Лазурна (Косіора), 37, в с. Шевченкове Вітовського району Миколаївської області;

земельну ділянку, площею 0,17 га, виділену для будівництва та обслуговування житлового будинку за тією ж адресою;

земельну ділянку, площею 7,44 га, виділену для товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Вітовського району Миколаївської області.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті матері залишилася зазначена спадщина, яку він не взмозі оформити в нотаріальному порядку через наявність іншого спадкоємця відповідачка.

Посилаючись на те, що він є спадкоємцем першої черги після смерті матері і прийняв спадщину, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча відповідачка не бажає оформляти спадщину і відмовляється від неї, тому просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 9 лютого 2018 року, в звязку зі смертю позивача до справи були залучені його правонаступники неповнолітні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3, законним представником яких є ОСОБА_1.

Остання, діючи в інтересах спадкоємців неповнолітніх дітей, подала уточнюючу позовну заяву, в якій просила визнати за ними право власності в порядку спадкування на те ж майно після смерті ОСОБА_5, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7.

В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви з проханням розглянути справу без їх участі, а позов задовольнити. Позивачка в своїй заяві, діючи в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_2, просила позов задовольнити, а відповідачка в своїй заяві позов визнала та не заперечувала проти його задоволення.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляду справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

26 січня 2005 року в с. Шевченкове Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області померла ОСОБА_6 і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно, а саме:

житловий будинок по вул. Косіора (тепер вул. Лазурна), 37, в с. Шевченкове Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області;

земельну ділянку, площею 0,17 га, виділену для будівництва та обслуговування житлового будинку за тією ж адресою;

земельну ділянку, площею 7,44 га, виділену для товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області.

Будинок їй належав відповідно до свідоцтва про право приватної власності від 01 лютого 1989 року, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради Миколаївської області.

Земельна ділянка, площею 7,44 га, належала відповідно до державного акту серії І-МК № 040216, виданого 3 серпня 2000 року Шевченківською сільською радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області.

Інша ділянка належала їй згідно державного акту серії МК 08009, виданого тією ж сільською радою 21 липня 1995 року.

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Спадщину після її смерті прийняв син ОСОБА_5, який проживав з нею на час смерті.

Крім того, в передбачений законом шестимісячний строк до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області звернулася із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_6 її дочка ОСОБА_4, тобто відповідачка,

Вони, відповідно до ст. 1261 ЦК України, відносяться до спадкоємців першої черги за законом.

Однак ОСОБА_4 за цей час дій по оформленню спадщини не вчинила, а на адресу суду подала нотаріально завірену приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області заяву, в якій просила позов розглядати без її участі, а позов задовольнити в повному обсязі.

Наявність спадкоємиці ОСОБА_4 є перепоною в переході всієї зазначеної спадщини до спадкоємця ОСОБА_5 В той же час, вона не бажає оформляти спадщину, про що надала відповідну письмову заяву на адресу суду про відмову від спадщини. Суд допускає, що виходячи з їх тексту вона дійсно не заперечує проти оформлення всієї спадщини братом і відмовлялася від неї на його користь.

Всупереч ст. 1272 ЦК України законом не передбачено поновлення строку для подання заяви про відмову від прийняття спадщини. Після її фактичного прийняття і спливу шести місяців після смерті спадкодавця особа-спадкоємець не може відмовитися від неї, але якщо ця особа не бажає її оформляти і є інші спадкоємці, які мають протилежні наміри, то це порушує їх права на належне користування та володіння спадковою власністю. Тому суд, виходячи з положень ч. 8 ст. 8. ст. 10, 11, 15 ЦПК України вважає можливим застосувати аналогію права, та з метою захисту прав позивача і, не порушуючи прав відповідачки, прийняти відмову від спадщини останньої.

Також, в наданій суду заяві ОСОБА_4 вказала, що не претендує на вказану спадщину, так як отримала інше спадкове майно після смерті матері: предмети побуту та домашнього вжитку, грошові кошти і цінні предмети.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України розмір часток у спадщині, за наявності декількох спадкоємців, є рівним. В цій же статті визначено, що за письмовим договором, посвідченим нотаріально, частки спадкоємців у спадковому майні можуть бути змінені. Тобто законом прямо не передбачено обовязок спадкоємців кожний вид спадкового майна розподіляти між собою і законом також прямо не заборонено спадкоємцям розділити між собою спадкове майно різних видів.

Суд приймає заяву ОСОБА_4 про її відмову від вказаної спадщини після смерті матері, оскільки із її заяви вбачається, що вона отримала спадщину, рівну її законній частці ?, іншим видом спадкового майна.

Таким чином, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 при спадкуванні на будинок в с. Шевченкове, та двох земельних ділянок, був її син ОСОБА_5.

В той же час, він помер 21 квітня 2017 року.

На час смерті з ним ніхто не проживав і за повідомленням Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини на протязі шести місяців ніхто із спадкоємців не звертався.

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України неповнолітні діти спадкодавця вважаються такими, що прийняли спадщину.

На час смерті ОСОБА_5 його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були неповнолітніми, тому вони згідно зазначеного положення закону прийняли спадщину. Їх законним представником є мати ОСОБА_1.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті

(ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до ст. 1234 та ст. 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповітом спадкодавець може охопити все своє майно чи майнові права або ж визначити конкретне майно (майнові права), які підлягають спадкуванню спадкоємцем, визначені заповітом (ст. 1236 ЦК України).

За свого життя ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений 05 квітня 2017 року секретарем Шевченківської сільської ради Миколаївської області, яким заповів на випадок своєї смерті все належне йому майно, де б воно не було, і з чого б не складалося, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, тобто дітям, законним представником яких є їх мати позивачка у справі.

В той же час, оформити спадщину на дітей, на яку вони мають право після смерті батька, який її отримав в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6, позивачка не взмозі, через зазначені обставини щодо наявності іншої спадкоємиці відповідачки, яка також є спадкоємицею після смерті останньої.

В позасудовому порядку вирішити це питання позивачка не взмозі через відсутність чіткого визначення законом такої можливості.

Під час оформлення спадщини вона отримала письмове розяснення нотаріуса, відповідно до якого неможливо оформити спадщину на вказане вище майно, оскільки не було надано належних правовстановлюючих документів на майно: свідоцтво про право власності на будинок було втрачено, а в державних актах на земельні ділянки є розбіжності в написанні імені по-батькові: в державному акті серії І-МК № 040216 зазначено, що він виданий на імя ОСОБА_8осіївні, однак в свідоцтві про смерть її дані зазначені ОСОБА_6.

Між тим, співпадання інформації про померлу (прізвище, місце та час проживання, місце смерті, в більшій часті імені та по батькові) в свідоцтві про смерть в інших документах та в державному акті вказує, що він належав ОСОБА_6.

Свідоцтво про право власності на будинок було втрачено за невідомих обставин.

За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення.

Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок та ділянки належали ОСОБА_6, а потім це майно перейшло в порядку спадкування, з врахування визнання відмови від спадщини спадкоємиці ОСОБА_4, до її сина ОСОБА_5, а тому входить до спадкової маси після його смерті і в порядку спадкування повинно відійти його спадкоємцям, тобто неповнолітнім дітям, як спадкоємцям першої черги за законом, які прийняли спадщину.

В позасудовому порядку вирішити це питання позивачка не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно та неоформлення правовстановлюючих документів.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити спадкове майнове право спадкоємів-неповнолітніх дітей , тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним (дітьми) права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині спадкоємців

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є рівними.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину житлового будинку № 37, який розташований по вулиці Лазурній(Косіора) в селі Шевченкове Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого 21 квітня 2017 року ОСОБА_5, який фактично прийняв це майно після померлої 26 січня 2005 року ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку№ 37, який розташований по вулиці Лазурній(Косіора) в селі Шевченкове Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого 21 квітня 2017 року ОСОБА_5, який фактично прийняв це майно після померлої 26 січня 2005 року ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,17 га, для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована по вулиці Лазурній (Косіора) № 37 в селі Шевченкове Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого 21 квітня 2017 року ОСОБА_5, який фактично прийняв це майно після померлої 26 січня 2005 року ОСОБА_6, яка їй належала на підставі державного акту серії МК 08009, виданого 21 липня 1995 року Головою Шевченківської сільської Ради народних депутатів, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 261.

Визнати за ОСОБА_9 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,17 га, яка розташована по вулиці Лазурній (Косіора) № 37 в селі Шевченкове Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого 21 квітня 2017 року ОСОБА_5, який фактично прийняв це майно після померлої 26 січня 2005 року ОСОБА_6, яка їй належала на підставі державного акту серії МК 08009, виданого 21 липня 1995 року Головою Шевченківської сільської Ради народних депутатів, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 261.

Визнати за ОСОБА_10 право власності на ? частину земельної ділянки площею 7,44 га, яка розташована в межах території Шевченківської сільської ради Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті 21 квітня 2017 року ОСОБА_5, який фактично прийняв це майно після померлої 26 січня 2005 року ОСОБА_6, яка їй належала відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії I-МК № 040216, виданого 3 серпня 2000 року Головою Шевченківської сільської ради народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 776.

Визнати за ОСОБА_9 право власності на ? частину земельної ділянки площею 7,44 га, яка розташована в межах території Шевченківської сільської ради Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті 21 квітня 2017 року ОСОБА_5, який фактично прийняв це майно після померлої 26 січня 2005 року ОСОБА_6, яка їй належала відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії I-МК № 040216, виданого 3 серпня 2000 року Головою Шевченківської сільської ради народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 776.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Суддя Р.В. Козаченко