Провадження № 2/359/2040/2018
Справа № 359/4815/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 жовтня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :
головуючої судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Івченко В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
19 червня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_1 (далі по тексту - боржник) заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 грудня 2008 року у розмірі 16 532 грн. 04 коп. та судові витрати у розмірі 1762 грн. 00 коп.
20 липня 2018 року на адресу суду надійшов лист позивача, яким повідомлено про зміну назви з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (дали по тексту АТ КБ «Приват-банк») та просили у справах, розгляд яких на дату отримання листа не завершено і не постановлено судове рішення, зазначати саме нову назву банку.
Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник позивача до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Натомість в третьому пункті прохальної частини позову вказано : «В разі неявки в судове засідання відповідача, Банк не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника АТ КБ «Приват-банк» та ухвалення заочного рішення суду».
Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань до суду не направила.
З урахуванням наведеного та керуючись ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав.
Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року у справі за № 521/6687/17.
Судом встановлено, що 22 грудня 2008 року ОСОБА_1, підписала анкету - заяву №б/н між ним та АТ КБ «Приватбанк» і отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.
З вищевказаного договору видно, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Відповідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодав-ства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Представником позивача до позовної заяви додано документ, який він вважає розрахунком заборгованості, проте відокремленого, чистого розміру заборгованості (тіла кредиту) в таблиці не вказано (а.с. 5-9).
В судове засідання представник позивача не зявився, а тому суд позбавлений можливості встановити чи існує взагалі станом на момент розгляду справи заборгованість за вищевказаним договором. Своїми правами щодо збільшення чи/або зменшення розміру позовних вимог, їх уточнення, Банк не скористався. Також, представником позивача не подано клопотань про відкладення розгляду справи для надання додаткових доказів, тощо.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач не надав належних та допустимих доказів наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені та штрафу.
Відповідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету.
Однак, такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.
Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).
Позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу.
У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Зважаючи на той факт, що суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, а представник позивача позовні вимоги не уточнив та не змінив, доказів на підтвердження заявлених вимог не надав, суд вважає за доцільне залишити позов без задоволення. Судові витрати, відповідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покласти на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 11, 256, 257, 261, 264, 525, 526, 610, 1048 Цивільного кодексу України, ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258 259, 263 265, 280, 282, 289, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Яковлєва Л.В.