Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 127/21537/13-ц

провадження № 61-31688 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

УсикаГ. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

заявники: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Пічкур Юрій Олександрович,

стягувач - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року у складі судді Сопрун В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду зі скаргою на дії державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Пічкура Ю. О., стягувач - ОСОБА_8 у якій просили: визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції

Пічкура Ю. О. від 19 квітня 2014 року про відкриття виконавчих проваджень

№ № 50775810, 50776728, 50776787 про стягнення з них на користь

ОСОБА_8 по 1 314, 70 грн; визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Пічкура Ю. О. від 25 квітня 2014 року про стягнення виконавчого збору по 131, 47 грн з кожного з боржників; визнати виконавчі листи, видані Вінницьким міським судом Вінницької області

від 13 січня 2015 року такими, що не підлягають виконанню; зобов'язати державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Пічкура Ю. О. зняти арешт з майна ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області

від 30 вересня 2016 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада

2016 року скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 щодо визнання незаконними та скасування постанов про відкриття провадження та зобов'язання зняти арешт залишено без руху, надано заявникам один день з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків скарги.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада

2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі щодо вимог заявників про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, 07 березня 2017 року

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано заявникам тридцятиденний строк з моменту отримання зазначеної ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

На виконання вимог зазначеної ухвали ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 подали заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що він був пропущений з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної ухвали їх представник отримав лише 02 березня

2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2016 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на дії державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Пічкура Ю. О., стягувач ОСОБА_8 щодо визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що копію повного тексту оскаржуваної ухвали заявники отримали 11 листопада 2016 року, тоді як апеляційна скарга була подана лише 10 березня 2017 року, тобто із значним пропуском строку на апеляційне оскарження. Посилання заявників на те, що вони не отримували оскаржувану ухвалу, а отримали лише ухвалу

від 08 листопада 2016 року про залишення скарги без руху, спростовуються рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення. Крім того, представник заявників - ОСОБА_9 приймав участь у розгляді справи

10 січня 2017 року та 28 лютого 2017 року, що свідчить про те, що вони були обізнані про існування оскаржуваної ухвали. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження, у зв'язку з чим відмовив у відкритті апеляційного провадження.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у травні 2017 року, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6 просили скасувати ухвалу Апеляційного суду Віницької області від 11 квітня 2017 року та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження її розгляду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд не урахував, що наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не свідчить про його зміст, оскільки заявники отримали лише ухвалу про залишення скарги без руху, постановлену того ж дня, що й ухвала про відмову у відкритті провадження. Копію оскаржуваної ухвали було отримано представником заявників лише 02 березня 2017 року на підставі письмової заяви, а тому апеляційний суд безпідставно вважав, що строк на апеляційне оскарження ними пропущений без поважних причин.

Згідно частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 402 ЦПК Україниу суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до частини другої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до статті 72 ЦПК України 2004 року право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Частиною першою статті 73 ЦПК України 2004 року визначено, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня

2003 року).

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині вимог заявників про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Цього ж дня судом постановлено ухвалу про залишення скарги заявників в іншій частині вимог без руху та надано строк для усунення її недоліків.

Останнім днем для подання апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог частини другої статті 294 ЦПК України

2004 року було 16 листопада 2016 року (із урахуванням того, що копію ухвалу суду першої інстанції отримано 11 листопада 2016 року), однак апеляційна скарга ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 подана лише

10 березня 2017 року, тобто із значним пропуском строку на апеляційне оскарження, а відтак апеляційний суд обгрунтовано залишив її без руху, вказавши на необхідність подання заяви про поновлення процесуального строку та надання доказів на підтвердження поважності причин його пропуску.

Відхиляючи наведені заявниками обставини на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження - отримання їх представником копії оскаржуваної ухвали лише 02 березня 2017 року, суд правильно виходив з того, що матеріали справи містять належні докази отримання заявниками, як копії ухвали суду про залишення скарги без руху, так і копії ухвали суду про відмову у відкритті провадження, що підтверджується двома рекомендованими повідомленнями про вручення їм поштових відправлень 11 листопада 2016 року. Крім того їх представник був присутнім у судових засіданнях, що відбувалися 10 січня 2017 року та 28 лютого 2017 року, а відтак вони не могли не знати про наявність у справі оскаржуваної ухвали.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Таким чином, оскаржувана ухвала Апеляційного суду Вінницької області

від 08 листопада 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник