РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1256/15-ц

13 грудня 2018 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Федас І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк", як правонаступник ВАТ "Універсал Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним Кредитного Договору №068-2008-2192 від 26.06.2008 року та застосування правових наслідків недійсності правочинів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПАТ "Універсал Банк", як правонаступник ВАТ "Універсал Банку", звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №068-2008-2192 від 26.06.2008 року, яка станом на 08 квітня 2015 року склала 94 109,10 швейцарських франків і 3654,00 грн. судових витрат по справі. В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 звернулася в суд із зустрічним позовом про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним Кредитного Договору №068-2008-2192 від 26.06.2008 року та застосування правових наслідків недійсності правочинів.

В обґрунтування первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивачем зазначено, що відповідно до укладеного договору №068-2008-2192 від 26.06.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 106 000, 00 швейцарських франків зі сплатою процентів за користування кредитом 9,95 % річних, в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, а також повернення відповідної частини кредиту та сплати процентів здійснювати щомісячно у розмірі та строки визначені у графіку платежів, що є додатком №2 до кредитного договору.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, 26 червня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за борговим зобов'язанням ОСОБА_1 за умовами кредитного договору № 068-2008-2192 від 26 червня 2008 року.

В порушення норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_1 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 08.04.2015 року становить 94 109,10 швейцарських франків і складається з наступного: 3 238,84 шв. франків простроченої заборгованості по кредиту; 82 150,36 шв. франків суми дострокового стягнення кредиту; 8 279,96 шв. франків відсотків; 439,94 шв. франків підвищених відсотків.

В звязку з порушенням умов договору, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та норми чинного законодавства, позивач просить позов задовольнити та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 94 109,10 швейцарських франків та 3 654,00 грн. судового збору.

Відповідач ОСОБА_1, скориставшись своїм правом, 03.09.2015 року подала зустрічний позов про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним Кредитного Договору №068-2008-2192 від 26.06.2008 року та застосування правових наслідків недійсності правочинів.

Ухвалою Костопільського районного суду від 30.06.2016 року зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ "Універсал Банк".

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 мотивовано тим, що оспорюваний кредитний договір було укладено з Банком під впливом омани, з недотриманням істотних умов та з використанням Банком нечесної підприємницької практики який водночас, містить двозначні та несправедливі умови договору.

В ході судового розгляду справи, Костопільським районним судом були винесені ухвали, зокрема:

- ухвала суду від 03.09.2015 року про призначення судово-економічної експертизи, за результатами якої складено Висновок експерта від 28.04.2016 року за №1718;

- ухвала суду від 27.07.2016 року про витребування від ПАТ "Універсал Банк" необхідних письмових доказів у вигляді належним чином завірених копій документів та зобов'язано банк надати суду для огляду, зокрема первинні документи про відкриття Позичальнику поточного рахунку № 6879 (№ 0216879), з розшифруванням та підтвердженням їх приналежності і цільового призначення;первинні документи видачі Банком та отримання Позичальником кредитних коштів згідно Кредитного договору № 068-2008-2192 від 26 червня 2008 року, та підтвердження їх подальшого руху і цільового використання;

- ухвала суду від 31.01.2017 року про призначення судової почеркознавчої експертизи, за результатами якої складено Висновок експерта від 25.01.2018 року за №1.1-283/17

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_3 позовні вимоги ПАТ "Універсал Банк" підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, проти зустрічного позову заперечував на підставі наданих заперечень. Також представник позивача за первісним позовом вказував про пропуск відповідачем ОСОБА_1 строків позовної давності, про що 31.07.2018 року подано письмову заяву про застосування позовної давності та відмову у задоволенні позову у зв'язку з її спливом.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не зявлявся, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти первісного позову банку заперечував в повному обсязі, зустрічну позовну заяву підтримав та просив її задовольнити на підставі зібраних по справі доказів, з урахуванням раніше наданих пояснень та документів.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами 1-5 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несуть ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що 26 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 068-2008-2192, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 106 000,00 швейцарських франків зі сплатою 9.95 8 % річних терміном до 10 червня 2038 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, 26 червня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого (пункт 1.3) поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за борговим зобов'язанням боржника - ОСОБА_1, які виникають з умов кредитного договору № 068-2008-2192 від 26 червня 2008 року, в повному обсязі цих зобов'язань.

Згідно з пунктом 2.2. зазначеного договору поруки, у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачами умов кредитного договору та договору поруки, заборгованість у відповідачів перед банком за цими договорами станом на 08 квітня 2015 року склала 94 109,10 швейцарських франків і складається з наступного: 3 238,84 шв. франків простроченої заборгованості по кредиту; 82 150,36 шв. франків суми дострокового стягнення кредиту; 8 279,96 шв. франків відсотків; 439,94 шв. франків підвищених відсотків.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у статті 526 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Згідно із частиною п'ятою статті 12 ЦПК України суд роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України висновок експертів є одним із доказів.

Частиною першою статті 109 ЦПК України визначено, що в разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Представником відповідача ОСОБА_1 було заявлено клопотання про проведення судово-економічної експертизи з метою встановлення якими є реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту за кредитним договором, який розмір складає документально обґрунтований щомісячний платіж за кредитним договором та чи підтверджується документально видача банком ОСОБА_1 грошових коштів в кредит, у сумі 106 000, 00 швейцарських франків, шляхом списання з дебетового рахунку тощо.

Ухвалою суду від 03.09.2015 року, з метою повного та всебічного розгляду справи, перевірки доводів сторін про надання та отримання кредитних коштів, встановлення документального оформлення кредитних операцій за оскаржуваним кредитним договором, перевірки відображення проведених кредитних операцій на відповідних рахунках та суми заборгованості за кредитним договором, документального підтвердження операцій зі сплати кредиту та відсотків, було призначено по справі судово-економічну експерту.

При винесені ухвали від 03.09.2015 року про призначення судово-економічної експертизи, суд попередив сторони про наслідки, передбачені наведеною нормою процесуального закону, у разі ухилення їх від участі в проведенні експертизи.

З відповіді на перше питання висновку судово-економічної експертизи №1718 від 28.04.2016 року Київської незалежної судово-експертної установи, вбачається, що за даними додатку №2 кредитного договору №068-2008-2192 від 26.06.2008р. реальна процентна ставка за використання кредитних коштів становить 11,45% річних, абсолютне значення подорожчання кредиту становить 172461.62 швейцарських франків. Реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору фактично складає 11,71%, та є вищою від реальної процентної ставки, зазначеної в додатку №2 договору 11,45%. Абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення кредитного договору фактично складає 173968,54 швейцарських франків (811493,46 грн.) та є вищим від суми, передбаченої додатком №2 договору 172461.62 швейцарських франків .

При виконанні розрахунку у національній валюті, з урахуванням курсу НБУ по відношенню гривні до швейцарських франків, за період з 26.06.2008р. по 10.07.2015р. та при застосуванні в наступних періодах офіційного курсу НБУ гривні до швейцарських франків станом на 10.07.2015р., реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору №068-2008-2192 від 26.06.2008р. складає 30,96%.

При виконанні розрахунку у національній валюті, з урахуванням курсу НБУ по відношенню гривні до швейцарських франків, за період з 26.06.2008р. по 10.07.2015р. та при застосуванні в наступних періодах офіційного курсу НБУ гривні до швейцарських франків станом на 10.07.2015р., абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладання спірного кредитного договору становить 2830788,26 грн.

З відповіді на друге питання цього висновку вбачається, що за результатами дослідження щомісячні платежі, що передбачені умовами кредитного договору №068-2008-2192 від 26.06.2008 р. на момент укладання становить від 298,49 швейцарських франків (1392,36 грн.) до 1520,64 швейцарських франків (7093,16 грн.).

При здійсненні Позичальником платежів за офіційним курсом НБУ по відношенню гривні до швейцарських франків за період з 26.06.2008р. по 10.07.2015р. та при застосуванні в наступних періодах офіційного курсу швейцарських франків станом на 10.07.2015р., щомісячні платежі передбачені умовами кредитного договору №068-2008-2192 від 26.06.2008р. на момент укладення, складають від 3323,68 грн. до 26334,03 грн.

При відповіді на третє питання експертом зазначено, що в результаті проведеного дослідження, наявними документами категорично підтвердити (або спростувати) меморіальним ордером №0682914CHF00144 від 26.06.2008р. видачу Банком ОСОБА_1 грошових коштів, шляхом списання з дебетового рахунку №0015 на рахунок №6875 у сумі 106000,00 швейцарських франків (еквівалент яких становить 494447,49 грн.) згідно кредитного договору №068-2008-2192 від 26.06.2008р., не видається за можливе за обставин наведених в дослідницькій частині експертизи.

З дослідженого в судовому засіданні Висновку експерта від 28.04.2016 року №1718 вбачається, що судовий експерт дійшов такого висновку з наступних підстав:

- меморіальний ордер №0682914CHF00144 від 26.06.2008р. не містить усіх обовязкових реквізитів первинних документів, а саме підпису та посади особи, відповідальної за здійснення та правильність оформлення операції;

- рахунок №6875. наведений у меморіальному ордері №0682914CHF00144 від 26.06.2008р.. не відповідає рахунку N.16879 (№0216879), визначеному у п.2.1.3. кредитного договору №068- 2008- 2192 від 26.06.2008р.;

- операція від 26.06.2008р. щодо конвертації 106000,00 швейцарських франків у долари США (з призначенням: конвертація CHF/USD від 26.06.08), наведена у виписці на 26 аркушах за період з 26.06.2008р. по 29.05.2015р. (прошнуровано та скріплено печаткою за підписом ОСОБА_5Ю.), не відображена у виписці на 19 аркушах за період з 26.06.2008р. по 26.12.2014р. (що надана у супроводі листа ПАТ «Універсал Банк» №21815 від 26.12.2014р. за підписом ОСОБА_6В.);

- в матеріалах справи відсутній та у відповідь на клопотання не наданий рух коштів по рахунку №6879 (№0216879). що передбачений у п.2.1.3. кредитного договору №068-2008-2192 від 26.06.2008р.

Крім того, ухвалою суду від 31.01.2017року, з метою з'ясування обставин, що мають значення для справи та перевірки заперечень відповідача ОСОБА_1 факту підписання деяких банківських документів - письмової інформації "Кредит та придбання нерухомості на вторинному ринку"; інформації для клієнта; та графіку погашення кредиту, судом було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Відповідно до Висновку експерта від 25.01.2018 року № 1.1-283/17 Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України вбачається, що підписи від імені клієнта в особі ОСОБА_1 в кредиті на придбання нерухомості на вторичному ринку (без зазначеної дати), в інформації для клієнта (без зазначеної дати), в графіку погашення (без зазначеної дати) - виконані не ОСОБА_1, а іншою особою.

Висновок судово-економічної експертизи №1718 від 28.04.2016 року та Висновок судової почеркознавчої експертизи від 25.01.2018 року № 1.1-283/17 є обґрунтованиим, наявні відповіді на всі питання поставлені на вирішення експертів, відповіді чіткі та не мають припущень чи двозначного тлумачення.

Суд констатує, що позивач ухилився від виконання покладеного на нього судом обов'язку на підставі ухвали суду від 27 липня 2016 року про витребування від ПАТ Універсал Банк необхідних письмових доказів у вигляді належним чином завірених копій документів та не надав суду їх оригінальні примірники для огляду, що позбавило можливості перевірення належності доказів шляхом співставленням їх копій з оригіналом.

Таким чином, враховуючи позовні вимоги ПАТ «Універсал Банку», долучені Банком письмові докази, а також здобуті в судовому засіданні інші письмові докази в їх сукупності та у зіставленні їх до вимоги діючого законодавства вбачається, що банк не довів у встановленому законом порядку виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором щодо видачі відповідачу ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 106 000,00 швейцарських франків та не підтвердив пред'явлені ним позовні вимоги відповідними письмовими належними, достатніми та допустимими доказами у розумінні вимоги ст.ст. 12, 77- 81,95 ЦПК України.

За таких обставин, суд рахує, що підстав для задоволення позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №068-2008-2192 від 26 червня 2008 року в сумі 94 109,10 швейцарських франків немає.

Що ж до вимог за зустрічним позовом, то суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Для договорів про надання споживчого кредиту у іноземній валюті, існують особливі істотні умови, встановлених: Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Відповідно до пункту 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір с укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із змісту ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в їх системному зв'язку вбачається, що банк, як фінансова установа при укладанні споживчого кредиту зобов'язаний надати споживачу усю необхідну інформацію, визначену законом як істотну.

Враховуючи ту обставину, що сам кредитний договір розроблявся банком, а тому відповідальність щодо змісту договору покладається повністю на банк, та що всі зазначені розбіжності у розрахунках здійснені виключно на користь банку, можна зробити переконливий висновок про те, що підписання оспорюваного кредитного договору ОСОБА_1 було здійснено під впливом обману з боку банку. Факти приховування важливої інформації перед підписанням кредитного договору та невідповідність встановленим між сторонами у договорі умовам до фактично встановлених, з метою отримання прихованого прибутку і є умислом у діях банку у даному випадку.

Окрім того, приховання під час укладання кредитного договору банком від ОСОБА_1 повної та об'єктивної інформації щодо реальної відсоткової ставки, що призводить до збільшення абсолютного значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку ОСОБА_1 сплатила би банку, є беззаперечним обманом з боку банку.

Дана обставина підтверджена висновком судово-економічної експертизи №1718 від 28.04.2016 року.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

Згідно із ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1, 2ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України недійсний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Судова практика виходить з того, що Інформація, яка повинна бути надана до моменту укладення кредитних договорів однією з сторін є частиною пропозиції та істотною умовою договору, оскільки обов'язковість її оприлюднення прямо передбачена Законом України «Про захист прав споживачів».

Відсутність виконання банком вимог законодавства щодо проведення переддоговірної роботи з позичальником на стадії перед укладання кредитного договору, а саме виконання вимог ч.2 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів", щодо надання споживачу об'єктивної та достовірної інформації перед укладанням кредитного договору в належній письмовій та доступній формі про умови кредитування та сукупну вартість кредиту з урахуванням вартості оформлення договору підтверджується висновком експерта від 25.01.2018 року №1.1-238/17 яким встановлено, що підписи від імені клієнта в особі ОСОБА_1 в кредиті на придбання нерухомості на вторичному ринку (без зазначеної дати), в інформації для клієнта (без зазначеної дати), в графіку погашення (без зазначеної дати) - виконані не ОСОБА_1, а іншою особою.

При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам наголошено: відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.76-115 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, ОСОБА_1 під час розгляду справи надано належні та допустимі докази у розумінні ст.76-81 ЦПК України на підтвердження недійсності оспорюваних договору кредиту .

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі.

Суд також відзначає, що хоч позивачем виконувалися умови кредитного договору, однак, це не є підставою вважати, що вона погодилася на умови кредитування, які у подальшому виявилися такими, що не відповідали волевиявленню сторін, оскільки згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Однією із засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 за зустрічним позовом підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім цього, суд вважає безпідставними доводи представника позивача про пропуск відповідачем ОСОБА_1 при подачі зустрічного позову строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст.257 ЦК України) та обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч.1 ст.260 ЦК України).

Згідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В пункті 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що перебіг позовної давності, щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зазначене свідчить, що за змістом цієї норми, для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення його прав. При цьому, момент обізнаності Позивача про порушення його прав або можливість такої обізнаності, слід розглядати через призму його фактичної обізнаності оскільки, норма ч.1 ст.261 ЦК містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав. (Правовий висновок Верховного Суду України, який викладений у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14).

Представник позивача зазначав, що лише після ознайомлення з висновком судово-економічної експертизи №1718 від 28.04.2016 року, яка була проведена в межах даної цивільної справи, стало відомо та зрозуміло про порушення прав ОСОБА_1, у зв'язку з чим і був поданий зустрічний позов.

Таким чином, на підставі вищенаведеного суд погоджується з доводами представника ОСОБА_4 про дотримання позовної давності та у зв'язку із цим, приходить до висновку про відхилення заяви представника ПАТ "Універсал Банк" про застосування спливу позовної давності та про відмову на цій підставі у задоволенні позову.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить висновку про відмову в задоволенні первісних позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором і віднесення судових витрат за цими вимогами за рахунок позивача, та задоволені зустрічних позовних вимог про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору.

На підставі викладеного, керуючись ст.2,10, 11, 12,13,76,81,109,229, 258, 265,268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк", як правонаступника ВАТ "Універсал Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним Кредитного Договору №068-2008-2192 від 26.06.2008 року та застосування правових наслідків недійсності правочинів - задовольнити частково.

Визнати недійсними: Кредитний Договір №068-2008-2192 від 26.06.2008 року, укладений між публічним акціонерним товариством "Універсал Банк" та ОСОБА_1.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3654,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Публічне акціонене товариство "Універсал Банк", юридична адреса: 04114, м.Київ, вул.Автозаводзька,54/19, .

Відповідачі: ОСОБА_1, адреса реєстрації: Рівненська область , Костопілський район, с.Головин, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1.

ОСОБА_2, адреса реєстрації: Волинська область, Ковельський район, с.Уховецьк, вул.Вишнева,17; ідентифікаційний номер:НОМЕР_2.

Повне рішення складено

24 грудня 2018 року

СуддяОСОБА_7