ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/208/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Цимбал І.К.,

за участю секретаря Леонтьєв В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_2, на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Байрамова Талята Рефатовича,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Т.Р., в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Байрамова Т.Р. у виконавчому провадженні №36748419 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 14 частини з усіх його видів заробітку (доходу), але не нижче 30% прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку - протиправними; здійснити перерахунок заборгованості по виплаті аліментів за період з 01.01.2014 року по 01.04.2018 року у виконавчому провадженні №26748419 за виконавчим листом №2-1162/10 від 20.03.2013 року Ленінського районного суду м. Севастополя АР Крим про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі ? частини з усіх його видів заробітку (доходу), але не нижче 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; повернути на депозитний рахунок кошти у розмірі 16068,00 грн., повернути на рахунок кошти в сумі 121578,00 грн.; повернути на рахунок кошти в розмірі 4653, 72 дол. США; повернути на рахунок кошти в розмірі 3778,29 євро.

В обгрунтування скарги посилається на те, що 21.04.2018 року скаржник отримав від державного виконавця довідку-розрахунок №36748419/12 щодо заборгованості по аліментам за період з 01.01.2014 по 01.04.2018 роки. Однак, скаржник зазначає, що державний виконавець при виконанні судового рішення здійснював нарахування відповідно до ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», як непрацюючій особі, проте такі дії державного виконавця є неправомірними, оскільки скаржником неодноразово до державної виконавчої служби подавалась довідка про місце роботи боржника. Крім того, в рамках вказаного виконавчого провадження з рахунків скаржника були списані кошти на погашення заборгованості по аліментах. Такі дії державного виконавця, скаржник вважає протиправними, оскільки останній здійснював сплату аліментів шляхом внесення коштів на банківський рахунок, який останній відкрив на дитину, неодноразово подавав довідку про місце роботи, в зв'язку з чим звернувся з даною скаргою до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні скаржник та представник скаржника скаргу підтримали, просили її задовольнити з підстав викладених в останній.

Представник відділу державної виконавчої служби в судове засідання не з'явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Вислухавши пояснення скаржника, представника скаржника, дослідивши матеріали скарги, суд, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

20.02.2013 року Ленінським районним судом м. Севастополя, було видано виконавчий лист, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.11.2009 року та до повноліття дитини /а.с.185/.

26.02.2013 року на підставі виконавчого листа, державним виконавцем Шевченківського РУЮ у м. Києві Бурла В.Е. відкрито виконавче провадження №36748419 на підставі виконавчого листа №2-1162/10 від 20.02.2013 року виданого Ленінським районним судом АР Крим /а.с. 183/.

Згідно довідки-розрахунку №36748419/12, заборгованість ОСОБА_2 по аліментам за період 01.01.2014 по 01.04.2018 року становить 121578,00 грн. /а.с.71/.

З матеріалів копії виконавчого провадження вбачається, що державний виконавець здійснював нарахування аліментів на підставі ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто здійснював нарахування боржнику як непрацюючій особі. Однак згідно довідки від 11.04.2013 року, вбачається, що ОСОБА_2 працював в «СПД-ФО ОСОБА_2» починаючи з 01.08.2008 року, про що скаржник повідомив державного виконавця /а.с.169/. Проте, всупереч наданій довідці державний виконавець продовжував здійснювати нарахування аліментів згідно середньостатистичних даних по м. Києву.

На вимогу державного виконавця, скаржником неодноразово подавались звіти до державного виконавця про здійснення відрахувань та виплат, а також копії квитанцій грошових переказів, які скаржник здійснював з метою виконання рішення суду /а.с. 82-88, 148, 155, 160, 171-181/.

Крім того, з метою виконання рішення суду, 07.10.2015 року ОСОБА_2 відкрив в ПАТ «КБ «Хрещатик» договір №60D-627788 банківського вкладу «Повноліття» на рахунок якого останній здійснював переказ коштів на утримання дитини ОСОБА_5 /а.с. 77-80/.

В подальшому, державним виконавцем в рамках виконавчого провадження на грошові рахунки боржника було накладено арешт та в рахунок погашення заборгованості відбулося списання грошових коштів по рахунках боржника.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд вважає, що у даному випадку скаргу слід задовольнити частково, зокрема у спосіб який є найбільш доцільним для відновлення прав скаржника, а саме шляхом визнання дій державного виконавця протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості, оскільки рішенням суду було встановлено стягнення аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку /доходу/, державний виконавець всупереч вимогам ч. 1 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» здійснював нарахування боржнику, як непрацюючій особі, що є порушенням вимог даного Закону.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження» суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2, на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Байрамова Талята Рефатовича - задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Байрамова Талята Рефатовича у виконавчому провадженні №36748419 за виконавчим листом №2-1162/10 від 20.03.2013 року Ленінського районного суду м. Севастополя АР Крим про стягнення з ОСОБА_2 на корсить ОСОБА_4 аліментів у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не нижче 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку протиправними.

Здійснити перерахунок заборгованості по виплаті аліментів за період з 01 січня 2014 року по 01 квітня 2018 року у виконавчому провадженні №36748419 за виконавчим листом №2-1162/10 від 20.03.2013 року Ленінського районного суду м. Севастополя АР Крим про стягнення з ОСОБА_2 на корсить ОСОБА_4 аліментів у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не нижче 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: