АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 640/9112/17

провадження № 22ц/790/3519/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат, що викликані тяжкою хворобою та інвалідністю за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2018 року (в складі судді Ніколаєнко І.В.),

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат, що викликані тяжкою хворобою та інвалідністю, в якому просив стягнути на його користь з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, грошові кошти в твердій грошовій сумі в розмірі 1636, 00 грн. щомісячно з кожного, у вигляді додаткових витрат на батька інваліда 2 групи, що викликані тяжкими хворобами, починаючи з 15.06.2017 року до його одужання.

В обгрунтування позову вказував, що він є інвалідом 2 групи з 10.06.2008 року після перенесеного в 2006 році обширного інфаркту серця. Крім захворювання серця, позивач також хворіє на цукровий діабет 2-го типу, синдром діабетичної стопи, атеросклероз нижніх кінцівок, бронхіальну астму, емфізему легенів та низку інших хвороб. Позивач є непрацездатний, не працює, має 4-й ступінь ризику. Догляду за ним відповідачі, які є його синами, не здійснюють, по господарству не допомагають, його дохід складає 3 525, 00 грн. щомісяця 1414, 00 грн. пенсія по інвалідності та аліменти 2113, 00 від старшого сина ОСОБА_4, які він не сплачує з 01.02.2017 року. Інших джерел доходу в нього немає. Грошів на лікування не вистачає. Згідно приписів статті 203 СК України, позивач просить стягнути з відповідачів по 1636 грн. з кожного щомісяця, оскільки загальна сума витрат по бронхіальній астмі і тес-смужки для діабету становить 3272, 29 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Пояснив, що відповідачі не надають йому допомоги матеріального характеру, як було присуджено попередніми рішеннями суду та не здійснюють догляд за ним. Він, як людина, що має вади здоровя, щомісяця несе великі витрати на лікування, яких не вистачає, у звязку з маленьким доходом.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що сукупний щомісячний дохід позивача ОСОБА_1 складає 3860 грн., з яких 1247 грн. пенсія, 2113 грн. проіндексовані аліменти, стягнуті з відповідача ОСОБА_3, 500 грн. аліменти, стягнуті з відповідача ОСОБА_2, що значно перевищує прожитковий мінімум. Крім того, позивачу виплачено в повному обсязі індексацію аліментів в розмірі 26004, 29 грн., додаткові витрати на батьків, в розмірі 38 979, 53 грн за судовим рішенням. Сукупний дохід позивача, враховуючи судові рішення по тотожнім справам, складає 14 720, 00 грн. щомісяця та одноразових виплат на суму 118 246 грн. лише за 2017 рік. Позивач забезпечений житлом та має у власності двокімнатну квартиру, у стані крайньої нужденності не перебуває. За вимогами діючого законодавства інвалідам 2-ї групи лікарські засобу відпускаються з 50% знижкою, а особи, хворі на цукровий діабет отримують ліки безкоштовно. Відповідач ОСОБА_3 зазначив, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, малозабезпечену матір та брата, який не працевлаштований. На утримання доньки від першого шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1, за рішенням суду, він сплачує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн. щомісяця. Від другого шлюбу він має сина, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Його прибуток від підприємницької діяльності, після витрат, складає 16-20 тисяч гривень.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5, в судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що сукупний дохід позивача перевищує мінімальний прожитковий рівень в декілька разів.

Також до суду надійшли письмові заперечення від відповідачів на позовну заяву, в яких відповідачі просять відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позов не повязаний з винятковими обставинами в житті позивача, що вимагають отримання ним додаткових витрат на своє утримання. Сукупний щомісячний дохід позивача складає 3860 грн., що значно перевищує прожитковий мінімум, позивач забезпечений житлом та має у власності квартиру, користується пільгами встановленими для інвалідів.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що відповідачі матеріально забезпеченні та мають можливість сплачувати йому додаткові витрати, викликані тяжкими хворобами та інвалідністю.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2018 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених вимог.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи, непрацездатним, що підтверджується даними довідки серії 12 ААА № 160573 МСЕК від 27.06.2016 року, встановлено ІІ групу інвалідності, загальне захворювання. Позивач отримує пенсію по інвалідності.

01.06.2009 року Київським районним судом м. Харкова ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 605 грн. щомісяця, починаючи з 10.03.2009 року.

В процесі виконання рішення державним виконавцем Дзержинського відділу ДВС місті Харків ГТУЮ в Харківській області, було здійснено індексацію по аліментам ОСОБА_3, яка станом на 01.01.2017 року складала 21 157, 29 грн., що підтверджується даними листа № 14.1-39/288 від 18.01.2017 року копію якого долучено до матеріалів справи.

Вказану суму індексації сплачено відповідачем ОСОБА_3, на підтвердження чого надано платіжні документи, квитанції, копії яких долучено до матеріалів справи.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 17.08.2015 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін.

28.09.2016 року Московським районним судом м. Харкова ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 одноразово додаткові витрати на утримання ОСОБА_1 в розмірі 13250, 00 грн. та додаткові витрати на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1700,00 грн. щомісяця, починаючи з 01.09.2015 року і до покращення стану здоровя ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на утримання ОСОБА_1 в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 01.09.2015 року і до покращення стану здоровя ОСОБА_1

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 13.04.2017 року, заочне рішення Московського районного суду м. Харкова в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 одноразово додаткових витрат на утримання ОСОБА_1 в розмірі 13250 грн. та додаткових витрат у розмірі 1 700,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.09.2015 року і до покращання стану здоровя ОСОБА_1, а також в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору в розмірі 234, 50 грн. скасовано, і в позові в цій частині ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

Також в матеріалах справи наявні рішення судів про стягнення з відповідачів на користь позивача грошових коштів як відшкодування на придбання ліків, суму неустойки за несвоєчасність сплати індексації аліментів, додаткових витрат тощо.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобовязані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України.

Безсумнівно, неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш потрібно памятати, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до частини 2 статті 1 Сімейного кодексу України є утвердження почуття обовязку перед батьками.

Нормами статті 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обовязок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Згідно статті 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю і такий обов'язок в законі не обумовлений їх фактичними можливостями.

Також, пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України вед 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (стаття 204 СК). Згідно з частини 2 статті 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

З наданої суду медичної документації вбачається, що позивач є інвалідом ІІ групи, має діагноз: атеросклеротичний та постінфарктний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню, цукровий діабет ІІ тип, бронхіальна астма ІІ ступені, емфізема легень, пневмосклероз та інше.

Позивачем надано копії чеків, на підтвердження витрат на ліки за 09.02.2017 року на суму 386, 06 грн., 1281, 63 грн., 86, 68 грн. та 219, 66 грн. на загальну суму 1974, 03 грн., чеки за період з 29.12.2016 року по 20.01.2017 року на загальну суму витрат на ліки, в розмірі 2018, 40 грн., а також за період з 26.04.2017 року по 27.04.2017 року на суму 1051, 51 грн. При цьому позивач визначає період стягнення на його користь витрат на ліки з 15.06.2017 року, проте, доказів, на підтвердження витрат на ліки за цей період не надає.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2017 року витребувано з Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС в Харківській області інформацію про доходи ОСОБА_3, отримані ним за 2016 рік та три квартали 2017 року.

За даними відомостей від 27.12.2017 року № 2249/9/20-30-08-02-12, що надійшли з Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ФДС у Харківській області, сума доходу ОСОБА_3 від впровадження господарської діяльності за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року становила 986 500,00 грн.; - за період з 01.01.2017 р. по 30.09.2017 р. 177 000, 00 грн.

Згідно з частинами 1-3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ознаками доказів є їх достовірність та достатність.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті79,80 ЦПК).

Отже, враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що вимоги ОСОБА_1 щодо понесення ним витрат на ліки за період з 15.06.2017 року, не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22.03.2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30.08.2017 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування на придбання в період з 01.01.2014 року по 21.02.2017 року ліків, медичних виробів та медичних послуг грошові кошти в розмірі 19 489, 76 грн., розстрочивши виплату грошових коштів на шість місяців по 3 248, 29 грн. на місяць, починаючи з 01.02.2017 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування на придбання в період з 01.01.2014 року по 21.02.2017 року ліків, медичних виробів та медичних послуг грошові кошти в розмірі 19 489, 76 грн., розстрочивши виплату грошових коштів на шість місяців по 3 248, 29 грн. на місяць, починаючи з 01.02.2017 року.

Також, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2018 року, стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, грошові кошти в розмірі по 1803 (одна тисяча вісімсот три) гривень 58 коп. з кожного, сплачені ОСОБА_1 в період з 09.02.2017 року по 27.04.2017 року на придбання ліків, медичних виробів та медичних послуг.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 серпня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

ОСОБА_6