Ухвала

Іменем України

17 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 522/7841/17

провадження № 61-47957ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калінюка ОлегаБорисовича, ОСОБА_6 про визнання нотаріальної дії неправомірною та визнання заяви недійсною,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2018 року.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

З матеріалів касаційного провадження убачається, що у квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду позовом до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калінюка О. Б. (далі - ПН ОМНО Калінюк О. Б.), ОСОБА_6 про визнання нотаріальної дії неправомірною та визнання заяви недійсною.

Позов мотивовано тим, що у провадженні Приморського районного суду

м. Одеси знаходиться цивільна справа № 522/4885/16-ц за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння. ОСОБА_6 у зазначеній справі, не був допитаний, як свідок, у зв'язку із хворобою. Однак, у судове засідання 13 квітня 2017 року його представник подав, посвідчену ПН ОМНО Калінюком О. Б., заяву з поясненнями щодо обставин справи.

Посилаючись на те, що її батько ОСОБА_6 не міг особисто з'явитися до нотаріуса для дачі пояснень, у зв'язку із хворобою, а також, що підпис у заяві відрізняється від його справжнього підпису, просила суд визнати дії нотаріуса щодо посвідчення заяви ОСОБА_6 неправомірними, а заяву недійсною.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від

07 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просила скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу та не надали належної правової оцінки доводам позивача про те, що на момент посвідчення заяви її батько ОСОБА_6 не міг самостійно з'явитися до нотаріуса, оскільки знаходився на лікуванні, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Зазначила, що нотаріус посвідчуючи оскаржувану заяву ОСОБА_6 порушив Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та не роз'яснив йому наслідки її складання, не попередив про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень.

Крім того, зазначила, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що заява не є правочином у розумінні статті 202 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 78 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, начальник установи виконання покарань засвідчують справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить законові і які не мають характеру угод та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини. На угоді може бути засвідчена справжність підпису особи, що підписалась за іншу особу, яка не могла це зробити власноручно внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин. Нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчують факти, викладені у документі, а лише підтверджують, що підпис зроблено певною особою.

Згідно з пунктом 6.1 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус засвідчує справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить закону і які не мають характеру правочинів та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини.

Відповідно до пункту 6.2. глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою.

Судами встановлено, що оскаржувана заява від 15 квітня 2017 року не суперечить законодавству, не має характеру угоди, не містить у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини, посвідчена ПН ОМНО Калінюком О. Б., зареєстрована у реєстрі за № 144, згідно з вимогами чинного законодавства.

З наведеного убачається, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що нотаріус засвідчуючи справжність підпису, не посвідчував факти, викладені у заяві, а лише підтвердив, що підпис зроблено ОСОБА_6

Також, судами враховано що, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2018 року (справа №520/14619/17) установлено що

ОСОБА_6 за своїм психічним станом здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у зв'язку із чим у задоволені заяви ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_6 недієздатним та призначення його опікуном, відмовлено.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що заява не є правочином у розумінні статті 202 ЦПК України є необгрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ураховуючи наведене суди першої та апеляційної інстанцій, дійшли правильного висновку що оскаржувана заява, не є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, оскільки не спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а була лише одним із доказів, наданих стороною під час розгляду іншої цивільної справи.

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями, законність та обгрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від

24 травня 2018 року та постанова Апеляційного суду Одеської області від

07 листопада 2018 року ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калінюка Олега Борисовича, ОСОБА_6 про визнання нотаріальної дії неправомірною та визнання заяви недійсною відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик В. О. Кузнєцов А. С. Олійник