Справа № 201/3346/18
Провадження № 2/201/1530/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський») про стягнення трьох відсотків річних з урахуванням інфляції, суми упущеної вигоди,

В С Т А Н О В И Л А:

30.03.2018р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору уповноважену особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», про стягнення трьох відсотків річних з урахуванням інфляції, суми упущеної вигоди (з урахуванням остаточних уточнених вимог в редакції від 04.06.2018р.) (а.с. № 2 - 14, 77 - 88).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він 23.02.2016р. уклав із ПАТ «Банк Михайлівський» договір банківського рахунку №980-027-000003179, на підставі якого йому був відкритий поточний рахунок НОМЕР_1

27.04.2016р. він уклав з банком договір «Суперкапітал» (Новий) № 980-027-000229506, за умовами якого мав отримувати проценти щомісячно. У той же день на виконання цього договору через касу «Банку Михайлівський» здійснено переказ коштів в сумі 180 000 грн. відповідним платіжним дорученням.

Постановою Правління Національного банку України від 12.07.2016р. № 124-рш відкликано банківську ліцензію і прийнято рішення про ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

На підставі рішення Правління НБУ від 23.05.2016р. № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.05.2016р. прийнято рішення № 812 про запровадження з 23.05.2016р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».

На момент введення тимчасової адміністрації на поточному рахунку позивача знаходилося 180 000 грн.

На підставі рішення Правління НБУ від 12.07.2016р. № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016р. №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» і делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з цим рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016р. до 12.07.2018р. включно, про що зазначено на офіційному сайті Фонду, відповідно до вимог ч. 3 ст. 18 Закону Украйни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

На запити позивача щодо включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, він отримав відповіді від 25.04.2017р. і від 24.01.2017р. про те, що набуття ТОВ «Інвестиційно - розрахунковий центр» коштів ПАТ «Банк Михайлівський» здійснено на підставі нікчемного договору № 980-027-000229506 від 27.04.2016р. всупереч прямої заборони НБУ на укладення таких договорів. Тому на рахунок позивача безпідставно зараховано кошти, які належать ПАТ «Банк Михайлівський». Право власності у позивача на ці кошти не виникло, тому подальше здійснення ним будь-яких дій з розпорядження коштами ПАТ «Банк Михайлівський» є нікчемним.

Позивач не погодився із такою відмовою Фонду, вважаючи дії Фонду такими, що суперечать вимогами ст.ст. 26, 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положенню про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженому рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012р. №14, і порушують його право на отримання гарантованої суми відшкодування за вкладом.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.08.2017р. по справі №804/4556/17, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017р., визнано протиправною бездіяльність уповноважену особу Фонду Волкова О.Ю, щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і зобов'язано його включити позивача до цього переліку.

На виконання рішення суду позивача включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду і 06.02.2018р. позивач отримав свої кошти.

Однак, спірні кошти незаконно утримувались Фондом у період з 21.06.2016р. (21-й день з дня початку процедури виведення банку з ринку) і по 06.02.2018р. А тому, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, з Фонду підлягає стягненню три відсотки річних за весь період прострочення боржника, який становить 595 днів, виходячи з розрахунку: 180 000 х 3% : 365 x 595 = 8 802,70 грн.

Окрім вказаного, позивач вважає, що на його користь підлягає відшкодуванню упущена вигода на підставі статей 22, 611 ЦК України. Так, ПАТ «Банк Михайлівський» протиправно утримувались кошти у розмірі 180 000 грн. з 21.06.2016р. Якби зобов'язання не було порушено Фондом, ці кошти були б виплачені своєчасно, і позивач отримав би дохід у розмірі 12,0% річних на цю суму за весь час прострочення зобов'язання. Отже, стягненню з підлягає упущена вигода у розмірі 12,0% річних на цю суму за період прострочення боржника, який тривав 595 днів, виходячи з розрахунку: 180 000 12% : 365 х 595 = 35 210 грн.95 коп.

Обґрунтовуючи свою позицію про те, що даний спір має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, позивач зазначив наступне.

У відповідності до норм статей 1, 3, 26, 27, 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд, який є юридичною особою публічного права, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, мав відшкодовувати йому кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, але не більше суми граничного розміру (200 000 грн.), попередньо включивши його до реєстру вкладників і виплативши не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500 000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Позивач вважає, що виходячи зі змісту норм ст.ст. 1, 2, 11, 14 ЦК України, Фонд, як суб'єкт публічного права, у цьому спорі виступає є учасником цивільних відносин і тому між сторонами існують цивільні майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності.

За змістом цивільно-правових угод (договорів банківського рахунку і банківського вкладу), укладених між позивачем і банком, враховуючи спеціальні норми статей 26-28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є гарантом виконання банком зобов'язань з виплати вкладів на суму гарантії до 200 000 грн. Згідно зі ст. 560 ЦК України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є актом цивільного законодавства в розумінні статті 4 ЦК України, то виходячи з норм статей 1, 2, 4, 11, 13, 14, 509, 560 цього Кодексу, спірні правовідносини з гарантування вкладів виникли з моменту укладення договорів вкладу, договорів рахунку. А з моменту виникнення встановленого Законом права вкладника на отримання гарантованого відшкодування за вкладами, виник також і кореспондуючий цьому праву обов'язок Фонду з виплати цього гарантованого відшкодування.

Таким чином, спірні правовідносини сторін є цивільними в розумінні статті 1 ЦК України, регулюються загальними нормами ЦК України (зокрема, Книгою П'ятою «Зобов'язальне право») і спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Тому, спір, що виник із цивільних відносин, відповідно до приписів статті 15 ЦПК України підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Такий правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 14.12.2016р. у справі № 6-2735цс16, від 09.11.2016р. у справі № 6-2309цс16, від 07.10.2015р. у справі № 6-І 1521цс15.

Окрім того, звертає увагу на правові висновки Верховного Суду України, викладений в постановах від 14.12.2016р. у справі № 6-2735цс16, від 09.11.2016р. у справі № 6-2309цс16, від 07.10.2015р. у справі № 6-1521цс15, у яких зазначено, що звернення позивача (вкладника банку) до відповідача (Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) як до суб'єкта владних повноважень - не є підставою для розгляду спору у порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, і тому, відповідно до приписів статті 15 ЦПК України, спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Позивач також вважає, що до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки він є споживачем фінансових послуг у розумінні цього закону і Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». При цьому, позивач посилається на ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до якої до банківських послуг належать: залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів.

На думку позивача, гарантії Фонду на відшкодування вкладу відноситься до фінансової послуги, оскільки за змістом пункту 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надання гарантій є фінансовою послугою.

Водночас, згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України «Про систему гарантуванні вкладів фізичних осіб», Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону «Гарантії за вкладом» розділу V «Гарантії Фонду та відшкодування коштів за вкладами», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

Згідно із ч. 5 ст. 34 цього Закону, під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком. У відповідності до ч.ч. 1 і 2 ст. 36 цього Закону, з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю. Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Виходячи з цього, позивач робить висновок, що він у спірних правовідносинах, як вкладник неплатоспроможного банка, є споживачем фінансових послуг в розумінні законодавства про захист прав споживачів, а тому має право на їх судовий захист. При цьому, має право на звільнення від сплати судового збору за подання цього позову на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач наполягає, що при розгляді цієї справи слід врахувати правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014р. у справі № 6-113цс14, щодо застосування норми ст. 625 ЦК України, а також у постановах з аналогічними позиціями: від 30.03.2016р. у справі № 6-2168цс15; від 14.11.2011р. у справі № 6-40цс11; від 06.06.2012р. у справі № 6-49цс12; від 30.10.2013р. у справі № 6-59цс13. При цьому, на підставі ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України і ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд має право відступити від цих правової позиції, лише з одночасним наведенням відповідних мотивів.

На підставі викладеного, просив позовні вимоги задовольнити, стягнувши з Фонду три відсотки річних в сумі 8 802,70 грн. і упущену вигоду в сумі 35 210,95 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав. Представником Фонду - Дворніченко Л.В. (діє на підставі довіреності від 27.12.2017р. (а.с. № 102) 12.06.2018р. наданий письмовий відзив на позов (а.с. № 97 - 100), в якому відповідач зазначив таке.

На підставі рішення НБУ від 23.05.2016р. № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 23.05.2016р. № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» призначено Ірклієнко Ю.П.

13.06.2016р. виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 991, яким продовжено строки тимчасової адміністрації у банку з 23.06.2016р. до 22.07.2016р. включно.

Відповідно до рішення Правління НБУ від 12.07.2016р. № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016р. №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку». Цим рішенням розпочато процедуру ліквідації банку з 13.07.2016р. до 12.07.2018р. включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнку Ю.П. з 13.07.2016р. до 12.07.2018р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1702 від 01.09.2016р. змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора на Волкова О.Ю. з 05.09.2016р. Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 265 від 24.01.2017 р. визначено повноваження уповноважених осіб Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

Згідно з цим рішенням з 25.01.2017р. повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» делеговано Волкову О.Ю., з 25.01.2017р. уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» призначено Гриценка В.В., якому з 25.01.2017р. делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 383 від 08.02.2018р. змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» і визначено її повноваження. Згідно з цим рішенням з 09.02.2018р. відкликано повноваження ліквідатора банку, делеговані Гриценку В.В. і призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку провідного юрисконсульта відділу розслідування протиправних діянь департаменту розслідування протиправних діянь Смолія Б.В., якому з 09.02.2018р. делеговано повноваження ліквідатора банку.

Отже, Фонд гарантування з 23.05.2016р. здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможного банку - ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку згідно із Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідач вважає помилковим твердження позивача про регулювання спірних правовідносин Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг (ст. 1).

Правовідносини між позивачем і Фондом, а також уповноваженою особою Фонду регулюються спеціальним законом - Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За змістом ч. 1 ст. 3 цього Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є установою, що немає на меті отримання прибутку (ч. 3 ст. 3 Закону).

Відповідач наполягає, що Фонд гарантування не є надавачем фінансових послуг, оскільки його статус і діяльність не підпадає під сферу застосування Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Фонд не є правонаступником банку, що ліквідується.

Відповідач зазначає про відсутність порушеного права позивача з боку Фонду, і, як наслідок, про безпідставності його вимог. Так, порядок відшкодування Фондом гарантування коштів за вкладами встановлюється спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012р. № 14.

За приписами ст. ст. 26, 27 та 48 Закону та Розділів III і IV Положення № 14 вбачається, Фонд гарантування починає виплату коштів в межах гарантованої державою суми відшкодування (200 000 грн.) вкладникам неплатоспроможного банку, які включені в Загальний реєстр вкладників. Для цього у відповідності до ст. 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

У Фонді відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні Загального реєстру використовуються виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників. Законодавство не покладає обов'язок на Фонд враховувати під час складання Загального реєстру інші документи, окрім Переліку рахунків вкладників.

Перелік, який складається Уповноваженою особою та Загальний реєстр, який затверджується Фондом гарантування, є різними за суттю, змістом та призначенням документами. Перелік складається уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку. Перелік, який складається уповноваженою особою, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального реєстру затверджується Фондом гарантування.

З наведеного слідує, що Загальний реєстр не складається та не затверджується уповноваженою особою Фонду гарантування, як і Перелік вкладників не складається та не затверджується Фондом гарантування.

Фонд гарантування є особою публічного права (ст. 3 Закону), тому в силу приписів ст. 19 Конституції України він має діяти виключно в межах повноважень, встановлених діючим законодавством, і за відсутності правових підстав не має права вчиняти будь-які дії, що не передбачені законом, або вчиняти їх передчасно (безпідставно).

Тобто, під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку.

Статтею 28 Закону передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Отже, повноваження щодо формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування, та визначення сум, що підлягають відшкодуванню покладені на Уповноважену особу Фонду.

В Переліку вкладників, що був переданий до Фонду гарантування Уповноваженою особою, містилася інформація про вклад позивача із визначеною сумою, що підлягає відшкодуванню, затвердженою рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування.

За звітами банків-агентів, відшкодування за вкладами було виплачено 22.08.2016р. у відділенні ПАТ «Банк Кредит Дніпро» в сумі 39,60 грн. та 06.02.2018р. у відділенні ПАТ «ПУМБ» в сумі 180 000 грн., про що сам позивач зазначає у позові.

Таким чином, Фонд виконав свій обов'язок перед позивачем.

Окрім того, відповідач вказує на неможливість стягнення коштів на користь позивача, оскільки їх відшкодування проводиться через банки-агенти, а не безпосередньо вкладнику (ч. 2 ст. 28 Закону). Перелік банків-агентів затверджується виконавчою дирекцією Фонду відповідно до вимог Положення про порядок визначення банків-агентів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 12.07.2012р. № 6.

Фонд проводить виплату гарантованої суми відшкодування виключно через банк-агент, визначений відповідно до цього Положення № 6 і не може виплатити кошти безпосередньо вкладнику за реквізитами, зазначеними у рішенні суду або у виконавчому листі. Тому й виконання судового рішення у такий спосіб є неможливим.

Окрім цього, на думку відповідача, позивач обрав невірний спосіб захисту права - шляхом стягнення коштів з Фонду, оскільки Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено мораторій на стягнення коштів Фонду гарантування, а їх виплата можлива лише у порядку, передбаченому цим Законом (ст. 20). Позивач не зазначає у позові про спосіб відшкодування вкладу, який би узгоджувався із приписами Закону, Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затверджене рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 09.08.2012р. № 14, і Положення про порядок визначення банків-агентів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 12.07.2012р. № 6.

Взагалі, вимоги позивача про стягнення з Фонду нарахованих відсотків, пені тощо за зобов'язаннями банку в порядку норм ЦК України, вважає безпідставним, оскільки в силу положень спеціального Закону неможливе стягнення з Фонду коштів, компенсацій, пені, будь-яких інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань банка перед кредиторами. Такий висновок міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.10.2017р. № 6-7371св17.

Враховуючи вищевикладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа - уповноважена особа Фонду - Смолій Б.В. також позовні вимоги не визнав. 12.06.2018р. від нього надійшли письмові пояснення до позову (а.с. № 112 - 114), в яких він повідомив про обставини повернення суми вкладу позивачеві. Так, 27.04.2016р. між ОСОБА_1 і ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі - ТОВ «ІРЦ») був укладений договір № 980-027-000229506, на підставі якого позивач передав 180 000 грн. у власність ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» як позику. 19.05.2016р. з банківського рахунку ТОВ «ІРЦ» позивачу було здійснено повернення 182 685,40 грн. на його банківський рахунок.

Отже, суму коштів, що обліковувалася на рахунках позивача, останній отримав на умовах договору, та вони є сумою повернутої позики з процентами.

Підтвердив, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.08.2017р. по справі № 804/4556/17 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду в особі Волкова О.Ю., третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення ОСОБА_1 до Переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Зобов'язано Уповноважену особу включити ОСОБА_1 із сумою 180 000 грн. до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду та надати до Фонду додаткову інформацію про Позивача для внесення даних Позивача до Загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017р. постанову суду першої інстанції змінено в частині словосполучення «переліку вкладників» на «перелік рахунків вкладників».

На даний час, ухвалою Верховного Суду України від 25.01.2018р. відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду.

Позивача було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та 06.02.2018р. і він отримав кошти у розмірі 180 000 грн., про що ним не заперечується.

Третя особа також не погоджується із заявленими до стягнення збитками (упущеною вигодою), трьома відсотками річних. Вважає, що позивач безпідставно посилається на норми ст.ст. 526, 549, 551, 610, 611, 623, 625 ЦК України і Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до пп. 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовуються індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Отже в період дії тимчасової адміністрації фінансові санкції не застосовуються. Аналогічна правова позиція підтримана Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 25.10.2017р. № 6-7371св17.

На обґрунтування підстав не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, зазначив, що відповідно до п.п. 3 та 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладом є кошти, які залучені банком від вкладника.

Але ж кошти позивача були залучені не банком, а фінансовою компанією на підставі договору позики з подальшим їх поверненням на рахунок позикодавця.

Окрім того, звертає увагу суду ще й на те, що 19.11.2016р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» №1736-VIII 15.11.2016р.

Означені зміни були внесені з метою захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банку, шляхом укладення у приміщеннях банку фізичним особам не договорів банківського вкладу з банком, а договорів позики з небанківськими фінансовими установами через повіреного, яким виступає банк. При цьому з метою введення в оману споживачів щодо дійсного предмета договору банк відкривав кожному клієнту банківський рахунок, з якого в подальшому кошти перераховуються на рахунки небанківських фінансових установ.

Розуміння законодавцями того факту, що чинним законодавством не передбачено відшкодування коштів, залучених небанківськими фінансовими установами від фізичних осіб на умовах договорів позики, призвело до прийняття Закону №1736-VIII 15.11.2016р., яким, з метою поширення гарантій Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до вкладу були прирівняні кошти фізичних осіб за чітко визначеним ознаками, які при цьому не є вкладом згідно з чинним законодавством.

Так, відповідно до п. 15 Перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції від 15.11.2016р.) до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Отже, передумовою включення фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу до загального реєстру вкладників неплатоспроможного банку, є наявність укладеного договору з небанківської фінансовою установою через банк, що виступив повіреним за відповідним договором.

Станом на дату розгляду справи, в межах граничної суми відшкодування коштів за вкладами Фондом виплачуються як суми вкладів у розумінні ст. 2 Закону, так і суми коштів, прирівняних до вкладів відповідно до п.15 Перехідних положень цього Закону.

Разом із тим, договір позики № 980-027-000229506 від 27.04.2016р., укладений між позивачем і ТОВ «ІРЦ» є двостороннім, без участі банку як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались за цим договором по своїй природі не є вкладом у розумінні Законів України «Про банки і банківську діяльність» і «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Тому гарантії Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюються на ситуацію з позивачем щодо договору позики № 980-027-000229506 від 27.04.2016р.

Враховуючи викладене, уповноважена особа Фонду Смолій Б.В. просив відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог.

При розгляді цієї цивільної справи не було підстав для задоволення клопотання представника відповідача від 12.06.2018р. про закриття провадження по справі (а.с. № 125-126).

Враховуючи категорію спору (ціна позову є меншою, аніж п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), надані сторонами письмові пояснення щодо предмету позову, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) відповідно до положень ч. 1 ст. 274 та ч.5 ст. 279 ЦПК України (ухвала від 10.05.2018р. - а.с. № 71).

Як встановлено при розгляді справи, на підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016р. № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 23.05.2016р. № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» призначено Ірклієнко Ю.П. (а.с. № 115 - 117).

13.06.2016р. виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 991, яким продовжено строки тимчасової адміністрації у банку з 23.06.2016р. до 22.07.2016р. включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016р. № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016р. №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку» (а.с. № 118).

Згідно з цим рішенням розпочато процедуру ліквідації банку з 13.07.2016р. до 12.07.2018р. включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені ст.ст. 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, Ірклієнку Ю.П. з 13.07.2016р. до 12.07.2018р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1702 від 01.09.2016р. змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», на Волкова О.Ю. з 05.09.2016 р.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 265 від 24.01.2017р. визначено повноваження уповноважених осіб Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «ПАТ «Банк Михайлівський», згідно із яким з 25.01.2017р. повноваження ліквідатора банку, визначені статтями 37, 38, 47-52,52-1, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку та повноважень, визначених п. 4, 5, 6 та 8 ч. 2 ст. 37, п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону, делеговано Волкову О.Ю.

Цим же рішенням з 25.01.2017р. уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ПАТ «Банк Михайлівський» призначено Гриценка В.В., якому з 25.01.2017р. делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені п. 4, 5, 6 та 8 ч. 2 ст. 37, п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 383 від 08.02.2018р. змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» і визначено її повноваження. А саме, з 09.02.2018р. відкликано повноваження ліквідатора банку, делеговані Гриценку В.В., і призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку провідного юрисконсульта відділу розслідування протиправних діянь департаменту розслідування протиправних діянь Смолія Б.В., якому з 09.02.2018р. делеговано повноваження ліквідатора банку, визначені пунктами 4, 5, 6 та 8 ч. 2 ст. 37, п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону (а.с. № 122).

Таким чином, Фонд гарантування з 23.05.2016р. здійснює заходи щодо виведення з ринку неплатоспроможного ПАТ «Банк Михайлівський» розміщена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до вимог ч. 3 ст. 18 Закону Украйни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за посиланням в мережі Інтернет http://www.fg.gov.ua.

При розгляді справи встановлено, що 23.02.2016р. ОСОБА_1 уклав із ПАТ «Банк Михайлівський» договір №980-027-000003179 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозит)», на підставі якого на його ім'я був відкритий поточний рахунок НОМЕР_1 в гривні (а.с. № 17).

Через два місяці, а саме, 27.04.2016р. ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договір № 980-027-000229506 «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів) (а.с. № 18).

Варто звернути увагу позивача на те, що цей договір був укладений не з банком, як він вказує у позові, а з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр».

Предметом цього договору є передання у власність ТОВ «ІРЦ» коштів в сумі 180 000 грн. на строк не більше 91 дня (з 27.04.2016р. і по 27.07.2016р.) з виплатою процентів у розмірі 32,3 % річних (26 % річних після утримання податку). За умовами договору, ТОВ «ІРЦ» сплачує позивачеві проценти у безготівковій формі на його рахунок № 9401 в ПАТ «Банк Михайлівський», а повертає кошти на рахунок позивача НОМЕР_1 в ПАТ «Банк Михайлівський». Днем надання коштів у власність (позику) ТОВ «ІРЦ» вважається день їх зарахування на поточний рахунок ТОВ «ІРЦ».

У той же день з рахунку позивача НОМЕР_1 здійснено переказ коштів в сумі 180 000 грн. на рахунок ТОВ «ІРЦ», відкритий у банку АТ «Укрсиббанк» № 55000, що підтверджено платіжним дорученням № 6713624 від 27.04.2016р. (а.с. № 19).

У пункті 8.3. цього договору сторони підтвердили, що цей договір є договором позики та регулює відносини сторін, що пов'язані з наданням позики ОСОБА_1 ТОВ «ІРЦ» у порядку передбаченому договором, в зв'язку з чим взаємовідносини сторін за договором регулюються статтями 1046-1053 ЦК України та іншими нормативно-правовими актами, що встановлюють правила та вимоги до договорів позики.

Як видно із довідки ПАТ «Банк Михайлівський» про стан рахунку позивача НОМЕР_1 від 25.04.2017р., кошти в сумі 180 000 грн. 27.04.2016р. повернуті ТОВ «ІРЦ» на рахунок позивача на підставі вищевказаного договору позики № 980-027-000229506 (а.с. № 20).

Таким чином, станом на 27.04.2016р. кошти вкладу бути повернуті на рахунок позивача НОМЕР_1, відкритий ПАТ «Банк Михайлівський» за договором вкладу від 23.02.2016р.

У зв'язку із віднесенням постановою Правління НБУ від 23.05.2016р. ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних, позивач здійснив запити про включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, на які отримав відповіді від 24.01.2017р. і від 25.04.2017р. (а.с. № 21, 22) про те, що переказ коштів ТОВ «ІРЦ» 19.05.2016р. в сумі 180 000 грн. з призначенням платежу «повернення коштів згідно із договором № 980-027-000229506 від 27.04.2016р. на рахунокНОМЕР_1,що належить ОСОБА_1 є нікчемним.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом свого права на повернення гарантованої суми відшкодування із вимогами до Фонду про зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.08.2017р. по справі № 804/4556/17, визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» в особі Волкова О.Ю. щодо не включення ОСОБА_1 до Переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов'язано Уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_1 із сумою 180 000 грн. до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача для внесення даних позивача до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с. № 24 - 27).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017р. постанову суду першої інстанції змінено в частині словосполучення «переліку вкладників» на «перелік рахунків вкладників» (а.с. № 28 - 32).

Розглядаючи даний публічно-правовий спір, адміністративний суд дійшов висновку, що договір позики від 27.04.2016р., укладений ОСОБА_1 з ТОВ «ІРЦ» не має ознак нікчемності, а висновок Фонду щодо нікчемності правочину, а саме, що переказ коштів (транзакція), здійснений ТОВ «ІРЦ» в сумі 2658,40 грн. на рахунок № 9401 з призначенням платежу «Оплата процентів по договору №980-027-000229506 від 27.04.2016 року» та у розмірі 180 000 грн. на рахунок НОМЕР_1 з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-027-000229506 від 27.04.2016р.», не обґрунтований належними доказами.

Судом першої інстанції у цій справі встановлено, що повернення ТОВ «ІРЦ» коштів на банківський рахунок позивача у ПАТ «Банк Михайлівський» здійснено 19.05.2016р. Отже, грошові кошти на момент прийняття рішення про ліквідацію банку перебували на поточному рахунку позивача у ПАТ «Банк Михайлівський» і Фондом не було доведено наявність підстав для невключення даних про рахунок позивача до переліку рахунків вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», за якими вони мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Змінюючи рішення суду, апеляційний суд у своїй постанові звернув увагу не те, що 19.11.2016р. набрали чинності положення пункту 15 Прикінцевих Положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» від 15.11.2016р. № 1736-VIII, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

При цьому, в матеріалах адміністративної справи були відсутні докази повідомлення банком позивача під розпис про непоширення на такі кошти відповідних гарантій.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що кошти, повернуті ТОВ «ІРЦ» на рахунок позивача, були вкладом у розумінні вищезазначеного закону.

Таким чином, рахунки позивача мали бути включеними до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Враховуючи те, що суд першої інстанції, не звернув уваги на вищезазначені зміни, повноваження відповідача полягають у складенні переліку рахунків вкладників, а не у складенні переліку вкладників, як то було визначено Законом № 4452-VI до внесення в нього змін Законом № 629-VIII від 16.07.2015р.

На виконання рішення адміністративних судів позивача було включено до переліку фізичних осіб, кошти яких підлягають виплаті.

За вкладом позивачеві виплачено 22.08.2016р. у відділенні ПАТ «Банк Кредит Дніпро» 39,60 грн. та 06.02.2018р. у відділенні ПАТ «ПУМБ» 180 000 грн. (а.с. № 120), що не оспорюється позивачем.

На думку позивача, спірні кошти незаконно утримувались Фондом у період з 21.06.2016р. по 06.02.2018р., а тому Фонд повинен йому відшкодувати три відсотки річних за весь період прострочення в сумі 8 802,70 грн. на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також упущену вигоду в сумі 35 210,95 грн. 22, 611 ЦК України.

Не можна погодитися з такою позицією позивача, з огляду на таке.

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Фонд гарантування, відповідно до ст. 3 Закону, є особою публічного права, а тому в силу приписів ст. 19 Конституції України має діяти виключно в межах повноважень, встановлених діючим законодавством.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються та визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 23.02.2012 року № 4452-VI.

Згідно із положеннями п. 3 ч. 1 ст. 2 цього Закону, вклад це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п.4 ч.1ст.2 Закону №4452-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 3-1)призначає працівників, до повноважень яких належить проведення моніторингу стану дотримання банком вимог порядку формування та ведення баз даних про вкладників, проведення банком банківських операцій, у тому числі збір інформації та копій документів, необхідних для підготовки проекту плану врегулювання, забезпечення проведення оцінки активів банку в порядку, встановленому Фондом (у тому числі заборгованості за кредитами перед банком, наявності та вартості забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами, заборгованості за цінними паперами, що є у власності банку, вимог банку до клієнта за списаною безнадійною заборгованістю та наявності і вартості забезпечення виконання зобов'язань за такою заборгованістю тощо); 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами відповідно до цього Закону та затверджує реєстри відшкодувань вкладникам у порядку та у черговості, що встановлені нормативно-правовими актами Фонду; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб; 8) встановлює додаткові вимоги до порядку розкриття банками інформації для вкладників про умови надання банківських послуг із залучення вкладів.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Статтею 28 Закону передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Згідно з абзацом 2 пункту 15 Перехідних положень Закону № 4452-VI, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв'язку з їх прирівнянням до вкладників.

Судом встановлено, що відповідач виконав свої зобов'язання щодо виплати позивачу банківського депозиту, що не оспорюється сторонами.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 5 ст. 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Отже, у період дії тимчасової адміністрації фінансові санкції не застосовуються.

Водночас, на обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на норми ст.ст. 22, 611 і ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 611 ЦК України встановлює правові наслідки порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За загальними положеннями матеріальних норм цивільного права стягнення збитків (упущеної вигоди) і сплата трьох процентів річних є видами цивільно-правової відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Слід зауважити, що відповідно до ч. 2 ст. 1 ЦК України, до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Отже, посилання позивача на норми ЦК України є безпідставним, оскільки вищезазначеним Законом № 4452-VI не передбачено відповідальність Фонду, в тому числі у вигляді відшкодування збитків (упущеної вигоди) і трьох процентів річних у якості відповідальності за прострочене відшкодування вкладу, а тому не вбачається підстав для застосовування відповідальності за порушення зобов'язання.

Слушними є зауваження відповідача, які додатково вказують на відсутність підстав для застосування цивільно-правової відповідальності й ті, що Законом № 4452-VI Фонду надані вичерпні повноваження щодо формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, визначення сум відшкодування і виплата цих сум через банки-агенти, перелік яких затверджений виконавчою дирекцією Фонду. Кошти Фонду спрямовуються виключно на виплату гарантованої суми відшкодування вкладникам коштів за вкладами виключно в порядку Закону (п. 1. ч. 2 ст. 20 Закону).

В силу положень Закону № 4452-VI неможливе стягнення з Фонду компенсацій, пені, будь-яких інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань банка перед кредиторами, адже ці види відповідальності покладаються на сторін договору - на банк і на вкладника. Позивач ОСОБА_1 і відповідач Фонд не є сторонами договору банківського вкладу, а тому між ними не можуть існувати правовідносини зобов'язального характеру, що витікають з цього правочину.

Стосовно посилань позивача, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, про що він робить висновок, посилаючись на правові висновки Верховного Суду України у постановах від 14.12.2016р. по справі № 6-2735цс16, від 09.11.2016р. № 6-2309цс16, від 07.10.2015р. № 6-1521цс15, варто зазначити.

З урахуванням встановлених при розгляді справи обставин справи, зроблено висновок про те, що цей спір дійсно має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, виходячи з такого.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. №8 «Про деякі питання юрисдикції адміністративних судів» передбачено, що відповідно до частини першої та другої статті 3 Закону України від 23.02.2012р. «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права. Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спір, що виник між сторонами є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами КАС України.

Отже, якщо спір пов'язаний із виконанням Фондом функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб (зокрема, оскарження відмови у включенні рахунку до переліку рахунків, за яким отримується оскарження рішень відшкодування коштів за вкладами) то цей спір є публічно-правовим, оскільки пов'язаний зі здійсненням Фондом владних управлінських функцій.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2018р. у справі №820/11591/15.

Як видно з матеріалів позовної заяви, позивач звернувся до Фонду із вимогами про відшкодування збитків і трьох відсотків річних, обґрунтовуючи свою позицію нормами ЦК України. Спір виник на підставі цивільно-правової угоди (договору банківського вкладу), адже позивач розрахував заявлену до стягнення суму збитків і трьох процентів річних від суми банківського вкладу.

Проте, як обґрунтовано вище, правовідносини щодо відшкодування цих сум у якості відповідальності за невиконання договору можуть існувати лише між вкладником і банком. Позивач, пред'являючи вимоги про їх стягнення до Фонду, не врахував те, що у даному спорі Фонд не є правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський», що ліквідується, не виступає від імені банку, в якому вже запроваджена тимчасова адміністрація і банк звільнений на підставі ст. 36 Закону № 4452-VI від виконання зобов'язань перед кредиторами. Фонд здійснює лише владні повноваження щодо відшкодування гарантованої суми вкладу.

Варто відмітити, що позивач невірно посилається на норми ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України у редакції до 15.12.2017р., які регулювали правила застосування правових позицій Верховного Суду України, зокрема, право суду на відступлення від цих позиції, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Позивач звернувся із цим позовом у березні 2018р., коли вже набрав чинності новий ЦПК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р.). Тому цей спір розглядається судом за правилами ЦПК України в редакції від 15.12.2017р.

Частиною 4. ст. 263 ЦПК України (в редакції від 15.12.2017р.) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

03.10.2017р. внесені зміни до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а саме, доповнено статтю 13 вказаного закону частиною 6 наступного змісту: висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, судом (суддею) мають враховуватися висновки, зазначені у всіх постановах Верховного Суду.

Посилаючись на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у Постанові від 01.10.2014р. у справі № 6-113цс14, в якому вищий суд переглядав справу з підстави неоднакового застосування касаційними судами ст. 625 ЦК України, позивач не врахував те, що у даній справі сторонами були фізичні особи, а правовідносини виникли із заподіяної злочином майнової шкоди, стягнутої вироком суду, а потім простроченої внаслідок невиконання вироку.

Інші постанови Верховного Суду України, наведені позивачем, також не мають ніякого відношення до цього спору, оскільки містять висновки про застосування ст. 625 ЦК України за порушення боржниками грошового зобов'язання і витікають із зобов'язальних правовідносин, що регулюються нормами цивільного законодавства.

Не вірним є твердження позивача про регулювання спірних правовідносин Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до ст. 1 Закону, він регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Фонд гарантування не є фінансовою установою, надавачем фінансових послуг у розумінні ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правовідносини між позивачем і Фондом, а також уповноваженою особою Фонду регулюються спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», статтею 3 якого визначено правовий статус Фонду. Так, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права. Фонд є установою, що немає на меті отримання прибутку.

Враховуюче вищевикладене, суддею не знайдено підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Виходячи з того, що під час розгляду справи встановлено, що даний позов не направлений на захист прав позивача як споживача, то він не може з цих підстав звільнений від сплати судового збору згідно зі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивачу у задоволенні позовних відмовлено, судові витрати, пов'язані із розглядом справи у вигляді судового збору в сумі 882,93 грн. (1% від цини позову), підлягають стягненню із позивача на користь держави.

На підставі вище вищевикладеного, керуючись ст.ст. 526, 549, 551, 610, 611, 623, 625 ЦК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 01.10.2014р. у справі № 6-113цс14, від 14.12.2016р. у справі № 6-2735цс16, від 09.11.2016р. у справі № 6-2309цс16, від 07.10.2015р. у справі № 6-1521цс15, ст.ст. 4, 10, 12, 13, п.1 ч.6 ст.19, ст.ст. 76-81, 89, 128-131, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суддя,

В И Р І Ш И Л А:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський») про стягнення трьох відсотків річних з урахуванням інфляції, суми упущеної вигоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 882 грн. 93коп. (вісімсот вісімдесят дві грн. 93 коп.)

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя : Ткаченко Н.В.