Ухвала

Іменем України

30 липня 2018 року

м. Київ

справа № 404/2382/14-ц

провадження № 61-18400ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 жовтня 2017 року у складі судді Панфілової А. В. та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Дьомич Л. М., Єгорової С. М. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2015 року у справі № 404/2382/14-ц стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 700005585 у розмірі 613 866 грн 15 коп. 26 вересня 2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено Договір факторингу № 2016-ЗАБ/ДГ, за яким до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 700005585. Враховуючи наведене, заявник просив замінити стягувача ПАТ «Альфа-Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» як його правонаступника.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 жовтня 2017 року заяву задоволено. Замінено стягувача ПАТ «Альфа-Банк» у справі № 404/2382/14-ц на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що відсутність на виконанні виконавчого листа не позбавляє заінтересовану особу права звернутися із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні у зв'язку з відступленням права вимоги, оскільки така заява спрямована на набуття новим кредитором процесуальних прав та обов'язків сторони стягувача у виконавчому провадженні, в тому числі права пред'явити виконавчий лист до виконання.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 жовтня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У червні 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2018 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо відкриття виконавчого провадження про стягнення з неї кредитної заборгованості. Їй як боржнику не було відомо про укладений між ПАТ «Альфа-Банк» таТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» договір факторингу. В матеріалах справи відсутній оригінал зазначеного договору, а тому є сумніви щодо його існування. Строк для пред'явлення виконавчого листа пропущений.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Судами встановлено, що 14 квітня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 700005585, за яким позичальник отримав у кредит грошові кошти у розмірі 15 310,81 доларів США.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 14 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 700005585-П, за яким поручитель зобов'язалася перед банком нести солідарну відповідальність за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за кредитним договором.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2015 року позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 613 866 грн 15 коп.

26 вересня 2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено Договір факторингу № 2016-ЗАБ/ДГ, за яким до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 700005585.

Відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1077 та частиною першою статті 1078 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статей 512, 1077 ЦК України, статті 378 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час постановлення ухвали судом першої інстанції (далі - ЦПК України 2004 року), статті 442 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з цих норм, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України 2004 року за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514, 1077, 1078 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Встановивши, що відповідно до договору факторингу 26 вересня 2016 року право вимоги за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 700005585 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», врахувавши наведені норми права, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження.

Доводи касаційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо відкриття виконавчого провадження, не заслуговують на увагу, оскільки заміна кредитора може відбуватися поза межами виконавчого провадження.

Посилання ОСОБА_4 у касаційній скарзі на те, що вона як боржник не знала про існування договору факторингу, не вказують на незаконність оскаржуваних судових рішень, оскільки заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Інші наведені у касаційні скарзі доводи ОСОБА_4 були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «БруаллаГомесде ла Торре проти Іспанії»).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов