РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1331/18

07 серпня 2018 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Дей В.В.

за участю:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №564/1331/18 за позовом ОСОБА_3 (с.Великий Мидськ Костопільського району Рівненської області) до ОСОБА_1 АДРЕСА_1 про зміну способу стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що на підставі рішення Костопільського районного суду Рівненської області, з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу до досягнення сином трьох років. Позивач зазначає, що з 26.03.2018 звільнився з Товариства з обмеженою відповідальністю "Молпродукт" за згодою сторін. На даний момент офіційного працевлаштування не має та знаходиться в пошуках нової роботи. Вважає, що фактичного його матеріальний стан погіршився і він проживає за рахунок тимчасових заробітків. Враховуючи викладене, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів та встановити їх у твердій сумі у розмірі 800 грн., щомісячно, на утримання неповнолітнього сина та 200 грн., щомісячно, на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідачем подано суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує позовні вимоги у повному обсязі з посиланням на те, що розмір аліментів, зазначений позивачем є явно недостатнім для повноцінного утримання дитини та забезпечення її всім необхідним. Зазначає, що відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, перебуває на заробітках за кордоном.

Адвокат Нікіфоров В.А. 06.08.2018 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області із заявою про залишення позову без розгляду.

Присутня в судовому засіданні представник позивача заперечила щодо задоволення заяви, просить суд відмовити у залишенні позову без розгляду та розглянути позовні вимоги по суті.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.257 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.217 Цивільного процесуального кодексу України, з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Згідно журналу судового засідання від 09.07.2018 головуючим суддею було оголошено судове засідання відкритим, таким чином, розгляд справи по суті було розпочато 09.07.2018, тобто до подання заяви про залишення позову без розгляду.

Враховуючи викладене, заява представника позивача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про наявність підстав, які б об'єктивно перешкоджали з'явитись в судове засідання, суд не повідомили.

Присутні в судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги заперечили та просять суд у задоволенні позову відмовити. Окрім того, представник відповідача просить суд стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.

Згідно запису №13 від 26.03.2018 у копії трудової книжки серії НОМЕР_3 заповненої на ім1я ОСОБА_3, його було звільнено з роботи за згодою двох сторін на підставі наказу від 26.03.2018 /а.с.6/.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4, 16.08.2016 зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, про що складено відповідний актовий запис за №1121 /а.с.7/.

Шлюб між сторонами не розірвано.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4, батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 /а.с.8/.

Згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 09.10.2017 по справі №564/1528/17 вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу ОСОБА_3 але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з 26 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частини від всіх видів доходу ОСОБА_3 до досягнення сином ОСОБА_4 трьох років.

Згідно інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на лист Костопільського районного суду Рівненської області №564/1331/18/6206/2018 від 10.07.2018, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, 15.11.2017 року виїхав за межі України.

Інформація про його повернення на територію України відсутня.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Крім того, стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як було зазначено вище, рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 09.10.2017 по справі №564/1528/17 за позовом (за вибором) ОСОБА_1, разом з якою проживає дитина, присуджено стягнення з ОСОБА_3 коштів на утримання дитини (аліментів) у частці від доходу її батька (відповідача).

Таким чином, із аналізу зазначеної норми вбачається, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, підлягає зміні за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, тобто ОСОБА_1, в даному випадку. Це пов'язано із тим, що керуючись якнайвищими інтересами дитини, саме стягувач аліментів, з яким проживає дитина, визначає спосіб стягнення коштів на утримання цієї дитини з другого з батьків. Платник аліментів є боржником у даному зобов'язанні та за його позовом спосіб стягнення аліментів зміні не підлягає.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог належить відмовити у повному обсязі.

Щодо заявлених представником відповідача до стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн., суд враховує наступне.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно акту приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги у справі №564/1331/18 згідно договору б/н від 26.06.2018, укладеного між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1, адвокатом надано послуг з правової допомоги на загальну суму 5990,80 грн. Сторони погодили, що загальна вартість наданих адвокатом послуг по договору становить 3000 грн. Клієнтом сплачено гонорар у сумі 3000 грн. у повному обсязі.

Окрім того, відповідно до ч.4 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача понесених відповідачем витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 142, 176, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Стягнути із ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) 3000,00 /три тисячі/ грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 08.08.2018.

СуддяВ. В. Левчук