ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 289/993/16-ц

провадження № 61-14750св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2016 року, ухвалене у складі судді Гришковець А. Л., та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Шевчук А. М., Микитюк О. Ю., Кочетова Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 28 лютого 2016 року ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до подвір`я її будинку по АДРЕСА_1 , грубо порушуючи громадський порядок і спокій її сім`ї та інших громадян, вчинив неправомірні дії, які виражались у погрозах стосовно неї та її неповнолітньої дочки, пошкодив належний їй автомобіль марки ЗАЗ-ДЕУ номерний знак НОМЕР_1 та фасад будинку.

Вказувала, що внаслідок отриманого психологічного стресу, завданого діями відповідача, вона вимушена була лікувати свою неповнолітню дочку. Вказаними діями відповідач заподіяв їй майнової шкоди, що складається із вартості пошкодження автомобіля на суму 24 532,66 грн та витрат на лікування дочки - 363,70 грн.

За таких обставин просила стягнути з відповідача майнову шкоду у сумі 25 884,86 грн та моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у сумі 25 876,36 грн та моральну шкоду у сумі 4 224 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано підтвердженням у судовому засіданні подій, що відбулись 28 лютого 2016 року за місцем проживання позивача, у тому числі і факту пошкодження відповідачем автомобіля позивача, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодуванням майнової шкоди.

Також суд виходив з того, що винними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, оскільки вона зазнала душевних страждань внаслідок пошкодження автомобіля і психологічної травми дочки, що порушило її нормальні життєві зв`язки. Разом з тим, виходячи з вимог розумності і справедливості, суд першої інстанції вважав, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, необхідно зменшити до 4 224 грн.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи, висновки суду їм відповідають, правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норми процесуального права, і доводи викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують.

У січні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив судові рішення скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі зазначив, що судами попередніх інстанцій не враховано його доводів про проведення дослідження щодо визначення майнового збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля, майже через місяць після його пошкодження. Вказаним дослідженням встановлено численні пошкодження автомобіля, однак у звіті не зазначено причини та механізм утворення цих пошкоджень. Провести додаткові експерті дослідження на час розгляду справи було не можливо, оскільки автомобіль відновлено. Вказував, що деякі пошкодження могли утворитись як до події, так і після неї, внаслідок неналежного зберігання автомобіля.

Зазначив, що суди безпідставно прийняли до уваги показання свідків, оскільки жоден з допитаних свідків не був очевидцем події, що сталась 28 лютого 2016 року, і такі покази не можуть враховуватись судами при обґрунтуванні відшкодування майнової шкоди.

Вказував, що суди безпідставно посилались на обставини, встановлені при розгляді справи про адміністративне правопорушення № 286/557/16-п та кримінального провадження № 1-кп/286/108/16, оскільки вказані справи не пов`язані з обставинами щодо пошкодження автомобіля.

Також зазначив, що суд першої інстанції, встановивши факт непрофесійного складання процесуальних документів працівниками поліції, безпідставно встановив його вину у подіях, що мали місце 28 лютого 2016 року та призвели до пошкодження належного позивачу автомобіля.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та ухвалою цього ж суду від 17 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Суди встановили, що 28 лютого 2016 року ОСОБА_2 прийшов до подвір`я будинку позивача, що знаходиться по АДРЕСА_1 , пошкодив належний позивачу автомобіль марки ЗАЗ-ДЕУ номерний знак НОМЕР_1 та фасад будинку.

З листа начальника Овруцького відділення поліції Коростенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області № 1717/211/01-2016 від 9 березня 2016 року та висновку про результати розгляду звернення від 7 березня 2016 року суд першої інстанції встановив, що 28 лютого 2018 року ОСОБА_2 вчинив неправомірні дії щодо

ОСОБА_1 та її дочки ОСОБА_3 , в тому числі пошкодження скла у належному ОСОБА_3 автомобілі, за що ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та проведено профілактичну бесіду.

З пояснень свідка ОСОБА_3 , яка є дочкою позивача, суди встановили, що 28 лютого 2016 року ОСОБА_2 прийшов до подвір`я будинку по АДРЕСА_1 , кричав і погрожував, після чого розбив скло у належному позивачу автомобілі.

Також суд першої інстанції встановив, що факт пошкодження автомобіля підтвердив і працівник поліції Бородій П. П. , який безпосередньо проводив огляд місця події та складав протокол огляду.

Суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, встановивши, що винними діями відповідача пошкоджено автомобіль, що належить позивачу, дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження її майна.

Зі звіту № 5 про визначення майнового збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, від 21 березня 2016 року суд першої інстанції встановив, що розмір майнової шкоди, завданий позивачу у зв`язку із пошкодженням її автомобіля, складає 24 532,66 грн.

Позивачем понесені витрати на оплату вказаного звіту у сумі 980 грн.

Також суд першої інстанції встановив, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу завдано шкоду, яка полягає у погіршенні здоров`я її дочки, що підтверджується копіями витягів з медичної карти, довідкою дитячої консультації Овруцької центральної районної лікарні та копіями товарних чеків на суму 363,70 грн.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про відшкодування майнової шкоди у сумі 363,70 грн, які понесені позивачем на придбання лікарських засобів у зв`язку із погіршенням стану здоров`я дочки внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , та витрат, понесених на оплату вказаного звіту.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 Цивільного кодексу України

(далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Встановивши, що в результаті неправомірних дій відповідача позивачу завдано шкоди у зв`язку з пошкодженням її автомобіля та психологічної травми дочки, що спричинило їй моральні страждання, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди у сумі 4 224 грн відповідає засадам розумності та справедливості.

Доводи касаційної скарги щодо невідповідності звіту про визначення майнової шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу, дійсному розміру, завданої позивачу у зв`язку із пошкодженням автомобіля, відхиляються касаційним судом, оскільки суди попередніх інстанцій надали належну оцінку цьому доказу та дійшли висновку про те, що розмір майнової шкоди визначено відповідно до вимог чинного законодавства. Доказів на спростування вказаного звіту відповідач не надав.

Посилання заявника на те, що пошкодження автомобіля, які враховувались під час визначення розміру майнової шкоди, не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із його діями, є необґрунтованими, оскільки, дослідивши докази у сукупності, суди дійшли висновку, що пошкодження, викладені в акті огляду колісного транспортного засобу (дефектній відомості), на підставі якого виготовлено вказаний звіт, завдані неправомірними діями заявника.

Доводи касаційної скарги про те, що пошкодження автомобіля могли утворитись як до події, так і після неї внаслідок неналежного його зберігання, є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів цієї обставини. Крім того, протягом розгляду справи заявник не заявляв клопотання про призначення судових експертиз для визначення вартості майнової шкоди та механізму нанесення пошкоджень.

Доводи заявника про безпідставне посилання судів на показання свідків і обставини, встановлені при розгляді кримінальної справи та справи про адміністративне правопорушення, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень касаційного суду під час перегляду справи у касаційному порядку.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з правильним застосуванням норм матеріального і без порушення процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Україниє підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі Проніна проти України).

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик