Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 593/597/17

провадження № 61-37603св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В.І. (суддя-доповідач), АнтоненкоН. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - державне підприємства «Бережанське лісомисливське господарство»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Тернопільської області від 24 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Міщій О. Я., Ткача З. Є., Щавурської Н. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Бережанське лісомисливське господарство» (ДП «Бережанське лісомисливське господарство»; підприємство) про зобов'язання відповідача внести зміни до пункту 2 наказу від 11 січня 1983 року № 3-к у частині прийняття його на посаду, записавши посаду в наступній редакції - «акумуляторник», наказу про звільнення №4-к від 12 січня 2016 року, зазначивши посаду «акумуляторник», та зобов'язати підприємство внести відповідні зміни до трудової книжки.

Вимоги обґрунтовував тим, що в період із 12 січня 1983 року до 12 січня 2016 року він працював на підприємстві, займаючи посаду акумуляторника.

Проте в наказі про прийняття його на роботу та в трудовій книжці зазначена посада «автоелектрик-акумуляторник», що призвело до порушення його прав, оскільки дана обставина перешкоджає йому оформити пільгову пенсію як працівнику, який виконував роботу зі шкідливими і важкими умовами праці.

Підприємство відмовилося добровільно внести зміни до трудової книжки та привести назву займаної ним посади відповідно до чинного законодавства, про що повідомило його листом від 05 квітня 2017 року № 312.

У зв'язку з наведеним просив позов задовольнити.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2018 року у складі судді Крамаря В. М. позов ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ДП «Бережанське лісомисливське господарство» внести зміни до пункту 2 наказу від 11 січня 1983 року № 3-к в частині прийняття ОСОБА_4 на роботу, виклавши його посаду в наступній редакції - «акумуляторник», та до наказу про звільнення від 12 січня 2016 року № 4-к, зазначивши посаду «акумуляторник», із внесенням відповідних змін до трудової книжки ОСОБА_4

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 24 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Міщій О. Я., Ткача З. Є., Щавурської І. З., рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вважає, що апеляційний суд належним чином не оцінив наявні у справі докази, які підтверджують факт того, що не менше 80 % робочого часу він працював у небезпечних умовах праці, що є підставою для задоволення його позову. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах із ДП «Бережанське лісомисливське господарство» з 12 січня 1983 року до 12 січня 2016 року.

Згідно з пунктом 2 наказу Бережанського спецлісгоспзагу від 11 січня 1983 року № 3-к позивача прийнято на роботу на посаду автоелектрика-акумуляторника в автоколону спецлісгоспзагу з 12 січня 1983 року.

Наказом ДП «Бережанське лісомисливське господарство» від 12 січня 2016 року № 4-к ОСОБА_4 автоелектро-акумуляторника ремонтно-транспортного цеху, звільнено з роботи з 12 січня 2016 року за угодою сторін.

Відповідні записи внесені до його трудової книжки.

Листом від 26 грудня 2016 року № 3635/04 Бережанське об'єднане управління Пенсійного фонду України повідомило ОСОБА_4 про відмову у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах у зв'язку з тим, що первинними документами не підтверджено факт роботи на посаді акумуляторника.

Листом від 05 квітня 2017 року № 312 ДП «Бережанське лісомисливське господарство» відмовило позивачу у внесенні змін у трудову книжку з посиланням на те, що він виконував основну роботу автоелектрика, а робота акумуляторника була додатковою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зробив висновок про те, що позивач був прийнятий на роботу на посаду акумуляторника, а тому відмова у внесенні виправлень у накази та в трудову книжку є порушенням його трудових прав, а саме: права на отримання пенсії за віком на пільгових умовах.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із недоведеності факту того, що позивач працював на посаді акумуляторника підприємства повний робочий день, тому підстав для внесення виправлень у накази та трудову книжку немає.

Колегія погоджується з висновками апеляційного суду.

Статтею 2 КЗпП України передбачено, що працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно з пунктом 2 вищезазначеного Порядку під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов'язаних з виконанням своїх трудових обов'язків.

Установивши, що ОСОБА_4 виконував роботу автоелектрика (90 %), а робота акумуляторника була додатковою, яку він здійснював на 10 %, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, однак, ураховуючи положення статті 400 ЦПК України, це не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову апеляційного Тернопільської області від 24 квітня 2018 року - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Тернопільської області від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат