Ухвала

Іменем України

28 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 758/10233/13-ц

провадження № 61-47261ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_6 на постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шемберка Олега Петровича про відкриття виконавчого провадження, визнання її незаконною та скасування, визнання незаконною та скасування постанови про арешт майна боржника, зобов'язання державного виконавця повернути без виконання виконавчий лист та вжити заходи по зняттю арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2018 року касаційну скаргу залишено без руху, надано заявнику строк для сплати судового збору до

17 грудня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

На виконання вимог указаної ухвали до Верховного Суду надійшла заява представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про усунення недоліків, до якої долучено оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 352, 40 грн.

Разом з тим, вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

З матеріалів касаційного провадження убачається, що у червні 2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шемберка Олега Петровича (далі - ДВ Подільського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві

Шемберко О. П.) про відкриття виконавчого провадження, в якій просила визнати незаконною та скасувати постанову ДВ Подільського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шемберка О.П. про відкриття виконавчого провадження від

02 червня 2017 року у виконавчому провадженні №54002411; визнати незаконною та скасувати постанову ДВ Подільського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у

м. Києві Шемберка О.П. про арешт майна боржника від 02 червня 2017 року у виконавчому провадженні №54002411 та зобов'язати ДВ Подільського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шемберка О.П. повернути без виконання до Подільського районного суду м. Києва виконавчий лист від 03 травня 2017 року №758/10233/13-ц та вжити відповідні заходи по зняттю арешту, накладеного на майно боржника.

Скаргу обгрунтовано тим, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно заявника на підставі виконавчого документу, який було пред'явлено до виконання із порушенням визначених законом строків.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року, скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано незаконною та скасовано постанову ДВ Подільського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шемберка О. П. від 02 червня 2017 року про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 54002411.

Скасовано постанову ДВ Подільського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шемберка О. П. від 02 червня 2017 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 54002411.

Зобов'язано ДВ Подільського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шемберка О. П. вжити відповідні заходи по зняттю арешту накладеного на майно боржника, ОСОБА_6

В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просив скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій невірно застосували норми Закону України «Про виконавче провадження» у редакції 2017 року, оскільки, на думку заявника, правовідносини боржника та виконавця не виникли на момент ухвалення судового рішення, а тому не можуть застосовуватися положення Закону України «Про виконавче провадження» на момент видачі виконавчого документа у редакції 2014 року.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_6 суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд виходив із того, що оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту були винесені державним виконавцем із порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Щодо вимог скаржника про зобов'язання державного виконавця повернути без виконання виконавчий лист районний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні цієї частини вимог, оскільки вони не мотивовані та не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1291 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 7 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов'язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03 травня 2017 року Подільським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року, винесеного у справі №758/10233/13-ц, яке набрало законної сили 17 листопада 2014 року, із строком пред'явлення до виконання один рік.

23 травня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Подільського РВ ДВС

м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження.

02 червня 2017 року постановою ДВ РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві

Шемберком О. П. було відкрито виконавче провадження № 54002411 відносно боржника ОСОБА_6 з примусового виконання виконавчого листа №758/10233/13-ц про стягнення з відповідача на користь позивача коштів у сумі 39 950 грн 75 коп., судовий збір у сумі 399 грн 51 коп., а всього -

40 350 грн 26 коп. Також, 02 червня 2017 року в межах указаного виконавчого провадження державним виконавцем на все належне боржнику майно було накладено арешт.

Згідно частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції 2014 рокувиконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною другою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження»у редакції 2014 рокупередбачено, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, для встановлення: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 2014 рокудержавний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. За приписами частини першої статті 26 указаного Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

Доводи заявника, що судами попередніх інстанцій не застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження», що діяли на момент відкриття виконавчого провадження є безпідставними та свідчать про невірне тлумачення представником заявника норм матеріального права з огляду на наступне.

Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 2017 року передбачений трирічний термін, встановлений для пред'явлення виконавчого документу до виконання передбачений. При цьому частина друга вказаної статті містить положення щодо встановлення даного строку, а саме строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття та кореспондується з положеннями статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній на момент видачі виконавчого документа).

Ураховуючи, що строк пред'явлення виконавчого листа у даній справі, з урахуванням дати набрання рішенням законної сили - 17 листопада 2014 року сплив 18 листопада 2015 року, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про те, що оскаржувані постанови державного виконавця винесені з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження.

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а зводиться лише до незгоди заявника з ухваленими судовими рішеннями.

Ураховуючи наведене, ухвала Подільського районного суду м. Києва від

02 квітня 2018 року та постанова Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_6 на постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шемберка Олега Петровича про відкриття виконавчого провадження, визнання її незаконною та скасування, визнання незаконною та скасування постанови про арешт майна боржника, зобов'язання державного виконавця повернути без виконання виконавчий лист та вжити заходи по зняттю арешту з майна, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик В. О. Кузнєцов А. С. Олійник