АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/461/17 Номер провадження 22-ц/786/1759/18Головуючий у 1-й інстанції Лизенко А. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М,

За участю секретаря судового засідання Радько О.М.,

За участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Стовбино-Долинської сільської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Новосанжарська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 червня 2018 року, ухвалене у період часу 15:51 год. до 16:20 год. під головуванням судді Лизенка А.В.., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом в якому, уточнивши позовні вимоги, просив визнати право власності на ? частину земельної ділянки 4,82 га, що розташована на території Стовбино-Долинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги вмотивовував тим, що 06 лютого 2014 року померла його баба ОСОБА_6, яка залишила заповіт щодо належного їй майна.. Відповідно до його змісту спадкоємцем ? частини земельної частки (паю)площею 4,82 га, яка розташована на території Стовбино-Долинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, є позивач, а іншої ? частини ОСОБА_5

Земельну ділянку, що належала спадкодавиці на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), виділено в натурі на місцевості, а сертифікат замінено на державний акт на право власності на земельну ділянку від 03 листопада 2000 року, серії ПЛ №237596.

Позивач звернувся до Новосанжарської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори прийнято постанову, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з тих підстав, що у Державному земельному кадастрі земельна ділянка з вказаним кадастровим номером належить не ОСОБА_6.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 червня 2018 року позов ОСОБА_3 до Стовбино-Долинської сільської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Новосанжарська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно задоволено в повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_3 ? частку у праві власності на земельну ділянку площею 4,82 га, що розташована на території Стовбино-Долинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 03 листопада 2005 року серія ПЛ №237596, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №26, в порядку спадкування за заповітом після померлої 06 лютого 2014 року ОСОБА_6.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився ОСОБА_4. та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним зясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що суд мав зупинити провадження у справі до вирішення спору за його позовом про визнання заповіту недійсним. Вважає, що визнавши право власності на ? земельної частки за позивачем, суд позбавив його спадкового майна у разі задоволення його позовних вимог.

Посилається на те, що суд не залучив до участі у справі ОСОБА_7, яка являється донькою померлої і також має бажання прийняти спадщину, звернулася з заявою про визначення їй додаткового строку для цього.

Також апелянт наголошує на тому, що ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_5 не брали ніякої участі у догляді та похованні спадкодавиці.

Вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач не вказував на помилку в кадастровому номері. Не вказував на помилку в кадастровому номері і нотаріус у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

ОСОБА_5 надала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить її залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що 06 лютого 2014 року померла ОСОБА_6 (а.с.10). Померла мала на праві власності земельну ділянку кадастровий номер :00:0030062 площею 4,82 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Стовбино-Долинської сільської ради, Новосанжарського району, Полтавської області.

Даний факт підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №237596 (а.с.13).

За життя ОСОБА_6 бу складений заповіт, посвідчений 17 квітня 2012 року секретарем Стовбино Долинської сільської ради, Новосанжарського району, Полтавської області ОСОБА_8, та зареєстрований в реєстрі за №11. Згідно його змісту спадкодавець заповіла 1/2 частку вказаної земельної ділянки позивачу, та 1/2 частку зазначеної земельної ділянки, відповідачу ОСОБА_5 (а.с.11).

Заповіт є зареєстрованим в Спадковому реєстрі та чинним. За померлою ОСОБА_6 заведена спадкова справа №60/2014 (а.с.21, 22).

Відповідно до довідки Стовбино-Долинсько сільської ради, Новосанжарського району, Полтавської області ОСОБА_6 на момент смерті була зареєстрована і проживала одна (а.с.96).

12 березня 2014 року, тобто у строк, передбачений ст.1270 ЦК України, позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.97).

11 лютого 2017 року державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 прийнято постанову, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку вказаної земельної ділянки у зв'язку із тим, що за повідомленням державного кадастрового реєстратора про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру від 17 листопада 2015 року у Державному земельному кадастрі земельна ділянка з вказаним кадастровим номером належить не ОСОБА_6 (а.с.97).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що площа земельної ділянки 2,54 га обрахована відповідно розрахунку грошової оцінки земельної частки (паю) відповідної агрогрупи грунтів в межах розпайованих земель КСП «Шляхом Ілліча» Чорнухинського району, що наведено у таблиці 1 додатку 2 до технічної документації по розробці схеми організації території земельних часток (паїв) в межах розпайованих земель колективного сільськогосподарського підприємства «Шляхом Ілліча» розробленої Полтавським філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук у 2000 році.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Спірні правовідносини виникли з приводу набуття права власності на спадкове майно і врегульовуються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що позивач своєчасно, в межах визначеного ст. 1270 ЦК України строку звернувся з заявою про прийняття спадщини.

Відсутність у ОСОБА_3 можливості оформити право власності на спадкове майно зумовлено помилкою у кадастровому номері земельної ділянки, що належала спадкодавиці.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відсутність механізму внесення виправлень при помилці у кадастровому номері, порушує право позивача на володіння належним йому майном.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки місцевого суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Наявність спору щодо чинності заповіту ОСОБА_6, складеного на користь позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не створює обєктивну перешкоду і неможливість вирішення даної справи по суті.

Заперечення апелянта з приводу того, що його внаслідок такого рішення позбавлено спадкового майна, ґрунтуються на невірному тлумачення ним обставин справи та чинного законодавства, оскільки у разі визнання заповіту недійсним за його позовом питання про спадкування буде вирішуватися у інший спосіб, згідно цивільного закону.

Також з матеріалів справи вбачається, що за клопотанням позивача до участі у справі в якості співвідповідачів залучені всі особи, які звернулися з заявами про прийняття спадщини.

Оскільки ОСОБА_7 своєчасно заяву про прийняття спадщини не подавала, підстави для її залучення до участі у справі відсутні.

Окрім цього, остання про порушення її прав в цій справі не заявляла.

Застосування ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року є вірним при вирішенні даного спору.

Заперечення ОСОБА_4 в цій частині не спростовують висновків місцевого суду.

Посилання апелянта на вихід судом за межі позовних вимог також не знайшли свого підтвердження в ході перегляду справи.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Висновки місцевого суду, що внаслідок нелегітимного втручання держави у право позивача порушує його право на мирне володіння спадковим майном, є законними та обґрунтованими.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 червня 2018 року.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки апелянт звільнений від сплати судового збору, витрати, повязані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок держави.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 червня 2018 року,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 серпня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_10 /підпис/ ОСОБА_11

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1