ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м.Суми

Справа №591/4880/17

Номер провадження 22-ц/788/1283/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

сторін:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Комунальне обласне підприємство «Навчально-виробничий центр»

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Бурди Б.В., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 01 червня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

07 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального обласного підприємства Сумської обласної ради «Навчально-виробничий центр» (далі - КОП СОР «Навчально-виробничий центр») про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що з 03 березня 2017 року вона працює секретарем керівника в КОП СОР «Навчально-виробничий центр». Наказом директора від 13 липня 2017 року їй було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме появи на робочому місці з запахом алкоголю. Однак, ніяких порушень трудового законодавства вона не допускала, 03 липня 2017 року вийшла на роботу, а о 10 годині 15 хвилин вона відпросилась у зв'язку з поганим самопочуттям. Наступного дня її змусили написати пояснення, про нібито перебування її на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння, що не відповідає дійсності. Не погоджується також із застосованим до неї наказом від 27 липня 2017 року за №70-к дисциплінарним стягненням, оскільки вона не мала змоги вчасно відправити та зареєструвати листи через відсутність конвертів та марок, які були їй надані лише 04 липня 2017 року о 15-00 год. Враховуючи те, що пошта працює лише до 16-00 год. вона встигла зареєструвати та відправити лише вісім листів. З 05 липня 2017 року вона перебувала на лікарняному, а про затримку відправки листів були повідомлені ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Вважає, що керівництво установи ставиться до неї упереджено та його дії спрямовані на звільнення її з роботи. Крім того посилається на те, що діями відповідача, які виразились у незаконному притягненні до дисциплінарної відповідальності, їй було спричинено моральну шкоду, розмір якої вона оцінює в 10 000 грн. 00 коп. Просить суд визнати незаконними та скасувати накази від 13 липня 2017 року №61-к та від 27 липня 2017 року №70-к «Про оголошення догани ОСОБА_1», стягнути на її користь з відповідача завдану моральну шкоду.

10 листопада 2017 року ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву, в якій окрім заявлених позовних вимог, просила також визнати незаконним та скасувати наказ №89-к від 12 жовтня 2017 року про звільнення її з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, поновити її на роботі на посаді секретаря КОП СОР «Навчально-виробничий центр», стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та зобов'язати відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Обґрунтовує свої уточнені вимоги тим, що наказ №89-к від 12 жовтня 2017 року про її звільнення винесений з порушенням норм трудового законодавства, оскільки вона ніяких листів зі свого робочого комп'ютера не направляла, доступ до цього комп'ютера мають й інші особи. Зазначила, що попередні накази про притягнення її до дисциплінарної відповідальності є також незаконними, так як вона не з'являлася на роботу в стані алкогольного сп'яніння та належним чином виконувала свої трудові обов'язки. Звільнення її з роботи було здійснене без попередньої згоди профспілкової організації. Зазначила, що керівництво умисно створювало несприятливі умови для її роботи та займалося її переслідуванням. Такі дії відповідача призвели до заподіяння їй моральної шкоди, яку вона оцінює в 10000 грн. 00 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 травня 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за їх необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі та уточненні до неї ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано упереджене ставлення до неї керівника КОП СОР «Навчально-виробничий центр». Вказує на відсутність в матеріалах справи доповідної ОСОБА_3, яка начебто стала підставою для оголошення догани наказом від 13 липня 2017 року №61-к, від допиту вказаної особи як свідка в судовому засіданні представник відповідача відмовився, що підтверджує не існування такої доповідної. Посилається на те, що доповідні зареєстровані з порушення встановленого на підприємстві порядку вхідної кореспонденції, а акт про появу в нетверезому стані від 03 липня 2017 року не містить ні номеру вхідної кореспонденції, ні резолюції керівника підприємства, що вказує про неповідомлення щодо можливого порушення трудової дисципліни. Зазначає також, що відповідачем не доведено перебування її в нетверезому стані 03 липня 2017 року, пояснення 04 липня 2017 року написано нею під тиском. З наказом про відсторонення її від роботи вона не була ознайомлена. Надані свідками показання ґрунтуються на їх припущені та не відповідають дійсності. Стверджує, що актом приймання-передавання справ від 15 червня 2017 року підтверджується те, що вона не несе відповідальності за дату реєстрації листів, дії ОСОБА_5 по перевірці її робочого стола 06 липня 2017 року є незаконними, так як наказ про проведення перевірки був виданий керівником підприємства 11 липня 2017 року. З приводу визнання незаконним та скасування наказу про її звільнення, позивач вказує на відсутність доказів на підтвердження систематичного порушення нею трудової дисципліни, накази про винесення їй догани винесені більш ніж за місяць до її звільнення. Окрім того зазначає, що доступ до комп'ютерної техніки і електронної скриньки мали всі співробітники, які виконували обов'язки секретаря керівника, вона особисто не несе відповідальності за паролі до електронної скриньки.

КОП СОР «Навчально-виробничий центр» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить його залишити без змін, а скаргу без задоволення. При цьому вказує на те, що перебування позивача 03 липня 2017 року на робочому місці в нетверезому стані, підтверджується як наданими письмовими доказами так і показаннями свідків, а доповідні, службові записки, пояснювальні записки працівників підприємства та акти є інформаційно-аналітичними документами підприємства та не підлягають реєстрації в журналі вхідної кореспонденції із проставлянням штампів. Зазначає, що позивачем під час виконання нею своїх посадових обов'язків секретаря керівника, допущено порушення трудової дисципліни, а саме невиконання п. 2 розділу ІІ Посадової інструкції секретаря керівника в частині реєстрації вхідної кореспонденції. Кодекс законів про працю України не містить вимог про те, що систематичні порушення повинні бути ідентичними та, що з моменту попереднього притягнення до дисциплінарної відповідальності і до дня звільнення має пройти не більше одного місяця. Згода на звільнення позивача була надана головою первинної профспілкової організації 22 вересня 2017 року.

У відповіді на відзив ОСОБА_1, вказує на те, що при складанні акту про появу працівника в нетверезому стані не було дотримано Правил роботи архівних підрозділів органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ і організації, затверджених Державним комітетом архівів України від 16 березня 2001 року №16. Керівництво підприємство під час її звільнення свідомо не було з'ясовано чи вагітна вона, адже нормами КЗпП України заборонено звільняти вагітних жінок. Стверджує, що саме керівник наголосив на необхідності відправки листів поштою, в зв'язку з перебоями в роботі інтернет мережі та наявності вірусів, про відсутність конвертів та марок вона повідомляла. Керівник підприємства вчинив наклеп на неї, так як паролі на її робочому комп'ютері були деактивовані, а доступ до її робочого кабінету та електронної почти мали всі користувачі, хто виконував посадові обов'язки секретаря керівника на час її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника адвоката ОСОБА_6, які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_7, який заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що систематичне невиконання позивачем без поважних причин трудових обов'язків та наявність підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності за оспорюваними наказами підтверджується зібраними по справі доказами. При її звільненні були дотримані вимоги трудового законодавства, в тому числі отримана згода профспілкового органу. Позивачем на спростування заперечень відповідача не надано жодного належного доказу на підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 10 березня 2017 року працювала секретарем керівника в КОП СОР «Навчально-виробничий центр».

Наказом КОП СОР «Навчально-виробничий центр» №61-к від 13 липня 2017 року, за результатами проведення службового розслідування, стосовно появи на роботі ОСОБА_1 з запахом алкоголю, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та оголошено їй догану (т. 1, а. с. 10).

Згідно наказу №70-к від 27 липня 2017 року, за результатами проведення службового розслідування з приводу невиконання ОСОБА_1 розпорядження керівника (несвоєчасну реєстрацію та не відправлення листів звернень до міських голів та голів районних державних адміністрацій з пропозицією проведення навчання працівників), позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та оголошено їй догану (т. 1, а. с. 16).

12 жовтня 2017 року винесено наказ №89-К про звільнення ОСОБА_1 за систематичне невиконання позивачем без поважних причин трудових обов'язків, п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення ОСОБА_1 стало те, що будучи раніше притягнутою до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни за наказами № 61-к та № 70-к, вона знову допустила порушення трудової дисципліни, що виразилося в не реєстрації листів, відправку з корпоративної електронної адреси сканкопій документів, що містять конфіденційну інформацію та персональну інформацію неналежним адресатам та на невідому поштову адресу (т. 1, а. с. 102).

У відповідності до вимог ст.ст. 147, 147-1, 148, 149 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:1) догана; 2) звільнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо вказаних органів.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Виходячи з положень наведених норм трудового законодавства, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Закон не вимагає, щоб таке порушення обов'язково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності досить, щоб був зафіксований сам факт порушення. Водночас наслідки порушення враховуються при визначення тяжкості дисциплінарного проступку та виборі дисциплінарного стягнення.

Порушення трудової дисципліни визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9 роз'яснено, що нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Встановлено, що факт перебування ОСОБА_1 на роботі 03 липня 2017 року в нетверезому стані підтверджується службовою запискою охоронця ОСОБА_8 (т.1, а.с. 47), доповідними записками співробітників КОП СОР «Навчально-виробничий центр» ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_19 (т. 1, а.с. 48, 53, 55, 56, 57), актом від 03 липня 2017 року, складеним інспектором з кадрів ОСОБА_9, начальником господарсько-обслуговуючого відділу ОСОБА_18, викладачем ОСОБА_12 (т.1, а. с. 49). Того ж дня керівником установи видано наказ про відсторонення позивача від роботи з 10 год. 45 хв. у зв'язку з появою на роботі із запахом алкоголю (т. 1, а. с. 50).

ОСОБА_1 04 липня 2017 року надані письмові пояснення, в яких вона підтвердила, що 03 липня 2017 року перебувала на робочому місці в нетверезому стані, причиною якого стала сварка із громадянським чоловіком (т. 1, а. с. 52). Пояснення написані позивачем власноруч. В свою чергу ОСОБА_1 не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що такі пояснення нею надані під тиском керівництва КОП СОР «Навчально-виробничий центр».

Окрім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_11, які особисто бачили ОСОБА_1 03 липня 2017 року, також підтвердили наявність у неї ознак алкогольного сп'яніння, а саме поведінка, мова, нестійка хода, запах алкоголю.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги пояснення надані свідком ОСОБА_15, яка є родичем позивача та її пояснення суперечать показанням інших свідків.

Відповідно до розділу 4 Правил внутрішнього трудового розпорядку - працівники підприємства зобов'язані: додержуватись Конституції України, законів України, інших нормативно-правових актів, Статуту та інших нормативних документів підприємства, а також посадових інструкцій і цих Правил; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань, поставлених керівництвом відповідно до їх компетенції; і виконувати доручену роботу особисто і не передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством; сумлінно виконувати покладені на них обов'язки, у встановлений строк і в повному обсязі виконувати рішення, накази, розпорядження і доручення керівництва підприємства та керівників відповідних структурних підрозділів; не розголошувати конфіденційної, науково-технічної інформації комерційної таємниці підприємства, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню.

За положеннями розділу 2 Посадової інструкції позивача (а. с. 8 т. 1) до обов'язків позивача як секретаря віднесено реєстрацію вхідної, вихідної кореспонденції, відправлення вихідної кореспонденції.

ОСОБА_1 при прийнятті на роботу була ознайомлена із вказаною посадовою інструкцією (т. 1 а. с. 8) та правилами трудового розпорядку (а. с. 38 зв. бік).

Підпунктами 1, 2 пункту 3 розділу ІІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року №1000/5 встановлено, що реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації і полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою установою реєстраційною формою, яким фіксується факт створення, відправлення або одержання документа, шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Документи реєструються лише один раз (вхідні - у день надходження або не пізніше наступного робочого дня (якщо документ надійшов у неробочий час), створювані - у день підписання або затвердження).

Під час проведення перевірки фактів стосовно не відправлення ОСОБА_1 листів-звернень до міських голів та голів районних державних адміністрацій було встановлено наступне. Керівником установи було надане доручення заступнику директора з навчальної роботи ОСОБА_15 підготувати листи до керівників міст, районів області з пропозицією проведення навчання працівників підприємств, установ, організацій, розташованих на відповідних територіях. Вказані листи (45 штук) були підготовлені ОСОБА_15 та 22 червня 2017 року передані на підпис керівнику та відправку. 06 липня 2017 року було виявлено, що ОСОБА_1 не зареєструвала та не відправила листи у кількості 34 штук, чим порушила свої трудові обов'язки. Вказане підтверджується матеріалами службової перевірки (т. 1, а. с. 61-81)

ОСОБА_1 в своїх письмових поясненнях (т. 1, а. с. 71) вказувала на те, що листи не були відправлені, в зв'язку з відсутністю конвертів та марок, які були надані 04 липня 2017 року близько 15-00 год., встигла зареєструвати лише 8 штук. Керівника установи про неможливість відправлення кореспонденції вона не повідомляла. Крім того, 04 серпня 2017 року позивачем подано заяву, в якій зазначала, що не зареєструвала завчасно листи, бо не вважала вірним оголошувати на всю область те, що ОСОБА_13 виконує обов'язки директора, коли саме обласна рада мала призначити директора вона не знала (т. 1, а. с. 73).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

З роз'яснень викладених у пункті 23 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9 слідує, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Як уже зазначалось підставою для звільнення позивача є порушення нею трудової дисципліни після застосування до неї дисциплінарних стягнень у вигляді догани.

Зокрема встановлено, позивач не зареєструвала в журналі вихідної кореспонденції лист на адресу начальника Управління Держпраці в Сумській області від 19 червня 2017 року за № 331/1 про початок занять, лист на адресу начальника Управління Держпраці в Сумській області від 20 липня 2017 р. № -481 та лист на адресу начальника Управління Держпраці в Сумській області від 02 серпня 2017 року №522; 17 серпня 2017 року та 28 серпня 2017 року відправила з корпоративної електронної скриньки КОП НВЦ на невідомі адреси скановані файли з документами, що містять службову конфіденційну інформацію та персональні дані; 22 серпня 2017 року з корпоративної електронної скриньки установи направила на електронну скриньку Біловодського КХП скановану копію листа ТОВ Агрофірма «Хвиля» з проханням по навчання працівників з охорони праці; 28 серпня 2017 року з корпоративної електронної скриньки установи направила на адресу Управління Держпраці в Сумській області документи, що не стосуються адресата (рахунок виписаний іншому платнику та скановану копію листа адресованого начальнику інспекції Держенергонагляд в Сумській області. Вказане підтверджується матеріалами службової перевірки (т. 1 а. с. 135-229).

З урахування зібраних по справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та звільнення були дотримані норми трудового законодавства.

Колегія суддів відхиляє доводи викладені в апеляційній скарзі та доповненні до неї, виходячи з наступного.

Підставою притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за наказом від 13 липня 2017 року стало встановлення в результаті проведеної службової перевірки факту перебування її 03 липня 2017 року в нетверезому стані, що підтверджується не лише доповідною запискою ОСОБА_3, як помилково вважає позивач. Дана доповідна міститься в матеріалах справи (т. 1, а. с. 57). Не знайшло свого підтвердження в ході судового засідання здійснення на позивача морального тиску при написанні нею пояснень 04 липня 2017 року.

Зі змісту Правил вбачається, що доповідні, службові, пояснювальні записки працівників підприємства, акти складені працівниками підприємства, заяви тощо є інформаційно-аналітичними документами підприємства, що містить інформацію, на підставі якої приймаються певні управлінські рішення. Вказані документи не підлягають реєстрації у журналі вхідної кореспонденції і на них не проставляються штампи та вхідні номера.

Обізнаність директора КОП СОР «Навчально-виробничий центр» ОСОБА_13 з фактом перебування позивача 03 липня 2017 року в стані алкогольного сп'яніння підтверджується винесенням ним наказу про її відсторонення від роботи того дня та не заперечується самим ОСОБА_13 Перебування позивача в стані сп'яніння підтверджується зібраними в справі доказами, які нею не спростовані.

Позивач також не спростовує, що листи в кількості 34 штук нею не були вчасно зареєстровані. Дані листи були виявлені ОСОБА_5 06 липня 2017 року на її робочому столі, під час перебування ОСОБА_1 на лікарняному. Дії ОСОБА_5 при виявленні листів не можна вважати неправомірними та ця обставина не свідчить про протиправність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

В період направлення кореспонденції на невідомий електронний адрес та не належним адресатам з робочого комп'ютера секретаря керівника, а саме з 17 серпня 2017 року по 28 серпня 2017 року, ОСОБА_1 перебувала на роботі. Позивачем доказів на підтвердження того, що у вказаний період ОСОБА_9, ОСОБА_16 та ОСОБА_17, які як вона зазначає знають паролі електронної почти, користувались її робочим комп'ютером та сканували направлені документи, суду не надано.

Підставою для звільнення відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України, є вчинення нового проступку на роботі після застосування дисциплінарного стягнення, які у встановленому законом порядку не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково, а не протягом місяця з моменту винесення догани, як помилково вважає позивач.

Головою первинної профспілкової організації КОП СОР «Навчально-виробничий центр» ОСОБА_10 була надана згода на звільнення ОСОБА_1 з посади секретаря керівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України (т. 1, а. с. 165).

Запис в трудовій книжці ОСОБА_1 під №14 про звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудової договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку п. 3 ст. 40 КЗпП України, за наказом №23-к від 25 вересня 2017 року, визнано недійсним наказом №85-к від 25 вересня 2017 року, що не свідчить про повторність її звільнення.

Позивачем також не доведено те, що вона на день звільнення 12 жовтня 2017 року була вагітною.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті б Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 серпня 2018 року.

Головуючий : Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.С. Ткачук