Справа № 504/3963/18
Провадження № 6/504/59/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

секретаря - Мельниковій В.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав заяву приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1, про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до задоволення ним своїх зобовязань по сплаті боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 звернувся до суду із поданням, яким просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_2 право виїзду за межі України до задоволення ним своїх зобовязань по сплаті боргу.

Приватний виконавець подав письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, надав матеріали виконавчого провадження ВП 57304005 для огляду у судовому засіданні.

Перевіривши матеріали виконавчого провадження, суд дійшов до висновку, що заява приватного виконавця має бути задоволена з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права.

В силу ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Аналіз наведеної норми Основного Закону, дозволяє суду дійти до висновку, що свобода вільно залишати територію України не є абсолютною, і може бути обмежена на підставі закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими для виконання на всій території України.

У відповідності до положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні від 15.10.2009 року у справі «ОСОБА_3 проти України» Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення, залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка, п. 53).

Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обовязкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі «Бурдов проти Росії», № 59498/00, ECHR 2002-III). Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі «Райлян проти Росії» (Raylyan v. Russia), № 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року).

Суд також зазначив, що саме на державу покладено обовязок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (див. рішення у справі Войтенка; рішення у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine), № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України» (Kozachek v. Ukraine), № 29508/04, від 7 грудня 2006 року).

У відповідності до ст. 8 Європейської Конвенції про захист прав людини (Рим, 1950 рік) кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням і злочинам, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно усталеної правозастосувної практики Європейського Суду, термін «необхідність» полягає в тому, що втручання відповідає соціальній необхідності і, зокрема, що ця «необхідність» пропорціональна поставлені законній меті.

Зясовуючи, чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві», Європейський Суд виходить з того, що договірним державам надана певна свобода власного розсуду (Camenzind v. Switzerland) от 16 декабря 1997 г., Reports of Judgments and Decisions 1997-VIII, p. 2893, §44).

Однак виключення, які містяться в пункті 2 статті 8 Європейської Конвенції з прав людини, необхідно розуміти вузько, а необхідність їх застосування в конкретній справі повинна бути переконливо встановленою (Buck v. Germany), §44).

Європейський Суд з прав людини у справі (Smirnov v. Russia) відмітив, що повинна мати місце розумна пропорційність між застосованими заходами та поставленою метою, яка повинна бути здійснена будь- якими мірами з боку держави, в тому числі мір, що направлені на контроль використання особою майна. Ця вимога є поняттям «справедливого балансу», якого необхідно досягнути між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи (Edwards v. Malta).

У відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої статті 6 цього Закону, зокрема якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 перебуває виконавче провадження ВП № 57304005 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 30.08.2018 року Комінтернівським районним судом Одеської області у справі № 504/3168/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 56330 грн.

26.09.2018 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження.

У заяві виконавець зазначив, що в установлений законом строк для добровільного виконання, боржник вимоги виконавчого документу не виконав.

Факт отримання відповідачем постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження повністю знайшов своє підтвердження, оскільки в матеріалах виконавчого провадження містяться згрупований реєстр поштових рекомендованих відправлень, поштові документи (відстеження вручення) про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

До теперішнього часу рішення суду залишається не виконаним, що призводить до істотного порушення прав стягувача.

Отже, суд дійшов до переконливого висновку, що тільки шляхом обмеження боржнику наданого йому певного Конституційного права, зокрема, свободи вільно залишати межі України, можливо домогтися захисту права позивача (стягувача за виконавчим провадженням) на справедливий суд.

Таким чином, суд дійшов до висновку про обгрунтованість вимог приватного виконавця, оскільки ці вимоги засновані на законі, в звязку із чим подання підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст. 8 Європейської Конвенції про захист прав людини, ч.1 ст. 8, ст. 33, ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 5 ст. 128 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. ст. 208-210, 293, 294, 296, 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання приватного виконавця, - задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, тимчасово, до повного погашення заборгованості за виконавчим провадженням ВП № 57304005 обмежити право виїзду за межі держави Україна.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Одеської області протягом пяти днів з часу отримання її копії через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Суддя В.К. Барвенко