ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 554/1067/15-ц

провадження № 61-4607 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Національна Страхова компанія «Оранта»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2016 року, ухвалене у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Обідної О. І., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ СК «Оранта») про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування.

У позові вказував, що 7 вересня 2014 року у м. Полтаві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 2101, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, який не дотримався безпечної дистанції руху та вчинив зіткнення з автомобілем MG 5, номерний знак НОМЕР_2, що належить позивачу на праві власності, чим порушив п.13.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок зіткнення автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 3 жовтня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 на момент дорожньо-транспортої пригоди була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 1489635 від 2 травня 2014 року у ПАТ СК «Оранта».

10 вересня 2014 року представником ПАТ СК «Оранта» у присутності учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складений протокол (акт) огляду транспортного засобу; під час огляду був присутній запрошений позивачем суб'єкт оціночної діяльності ОСОБА_7 для встановлення вартості відновлювального ремонту автомобіля MG 5 станом на 10 вересня 2014 року.

Згідно зі звітом суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_7 № 9/3 від 10 вересня 2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля MG 5, номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, на час оцінки складає 17 340,07 грн.

Проте у страховому акті ПАТ СК «Оранта» визначило суму відшкодування у розмірі 8 993,65 грн., що є значно меншим, аніж визначений звітом суб'єкта оціночної діяльності розмір збитку, завданого його автомобілю.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача 8 346,42 грн. недоплаченого страхового відшкодування та витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 500 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2016 року, ухваленим у складі судді Чуванової А. М., позов про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування задоволено.

Стягнено з ПАТ СК «Оранта» на користь ОСОБА_4 недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 8 346,42 грн. та витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 500 грн. і на користь держави - судовий збір у розмірі 487, 20 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем при визначенні розміру страхового відшкодування безпідставно не взято до уваги звіт про оцінку майна № 9/3 від 10 вересня 2014 року, складений суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_7 Звіт про оцінку майна, з якого виходила страхова компанія, складений на підставі дослідження № ВІ 1645 ВА-29.10/2 від 29 жовтня 2014 року ТОВ «Гарант-АСІСТАНС», що діє на підставі Агентської угоди №08-03-26/15-01-10, і проведений суб'єктом, що не є суб'єктом оціночної діяльності, тобто із порушенням вимог статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 7, 8 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Суд вважав, що він не є допустимим доказом у розумінні статті 59 ЦПК України у редакції Кодексу, чинного на час розгляду справи.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2016 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ПАТ СК «Оранта» 535,92 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що дослідження № ВІ 1645 ВА-29.10/2 від 29 жовтня 2014 року, проведене суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Гарант-АСІСТАНС», що діє на підставі Агентської угоди № 08-03-26/15-01-10 від 1 березня 2010 року, є допустимим доказом у розумінні статті 59 ЦПК України.

Автотоварознавче дослідження на замовлення страховика проводилося ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» відповідно до умов страхування даного виду: з урахуванням фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу - автомобіля MG 5; без визначення розміру шкоди, пов'язаної із втратою товарної вартості відповідно до пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та без урахування ПДВ відповідно до пункту 36.2 статті 36 цього Закону, на відміну від дослідження, проведеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_7

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення апеляційного суду скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована невірною оцінкою доказів апеляційним судом дав доказам, які підтверджували розмір завданої автомобілю позивача шкоди; заявник наголошує на тому, що ТОВ «Гарант-АСІСТАНС», висновок якого взято за підставу для розрахунку розміру завданої шкоди, не є суб'єктом оціночної діяльності у розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Крім того, ОСОБА_4 посилається на те, що апеляційний суд безпідставно стягнув з нього судовий збір, оскільки він є інвалідом 2 групи, отже звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 частини першої статті 9 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього ж суду від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому доводи касаційної скарги щодо того, що ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» не є суб'єктом оціночної діяльності, він вважає безпідставними, а автотоварознавче дослідження, здійснене цією організацією - обґрунтованим. Разом з тим, у відзиві відповідач погоджується із доводами касаційної скарги щодо помилкового стягнення з позивача судового збору.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд .

У січні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 7 вересня 2014 року ОСОБА_5, керуючи автомобілем ВАЗ 2101, реєстраційній номерний знак НОМЕР_1, не дотримався безпечної дистанції руху та зіткнувся з автомобілем MG 5, реєстраційній номерний знак НОМЕР_2, що належить позивачу на праві власності, чим порушив п.13.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок зіткнення автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Згідно з довідкою Державної автомобільної інспекції від 7 вересня 2014 року автомобіль MG 5, номерний знак НОМЕР_2, що належить позивачу, отримав механічні пошкодження правої передньої та задньої дверей, заднього бамперу справа, про що складено протокол (акт) огляду транспортного засобу в присутності учасників ДТП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ВАТ НАСК «Оранта» № АІ 1489635 від 2 травня 2014 року.

Страхувальник ОСОБА_5 повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду 8 вересня 2014 року.

Відповідно до постанови Київського районного суду м. Полтави від 3 жовтня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУкраїни про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Сума відшкодування, визначена відповідачем у страховому акті та сплачена позивачу страховою компанією, становить 8 993,65 грн.

Звернувшись до суду з позовом, позивач обґрунтовував його тим, що розмір завданої шкоди встановлено звітом про оцінку майна № 9/3 від 10 вересня 2014 року, складеним суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_7

Заперечуючи проти позову, відповідач надав власний розрахунок, складений ТОВ «Гарант-АСІСТАНС», що діє на підставі Агентської угоди

№ 08-03-26/15-01-10 від 1 березня 2010 року.

За даними цього висновку при його проведенні ураховано фізичний знос пошкодженого транспортного засобу - автомобіля MG 5, номерний знак НОМЕР_2, що належить позивачу, без визначення розміру шкоди, пов'язаної із втратою товарної вартості відповідно до пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та без врахування ПДВ відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому ОСОБА_4 було неодноразово повідомлено, що у разі незгоди із розміром страхового відшкодування та у разі, якщо будуть надані документи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту на іншу суму, сума страхового відшкодування може бути переглянута.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після розгляду страховиком наданих йому необхідних документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення щодо прийнятого рішення.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб'єктами оціночної діяльності є суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

За положеннями частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною четвертої статті 8 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна у випадках її обов'язкового проведення, зазначених у статті 7 цього Закону, виконана суб'єктами, які не є суб'єктами оціночної діяльності, визнається недійсною.

Посилання позивача, у тому числі і в касаційній скарзі, на те, що ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» не є суб'єктом оціночної діяльності, спростовується матеріалами справи, а саме копією сертифіката № 16769/14 від 5 серпня 2014 року, виданого ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» Фондом Державного майна України.

Крім того, у справі проведено комплексну судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу, у висновку № 9 якої від 7 червня 2016 року вказано, що пошкодження автомобіля позивача не могли утворитися одночасно під час однієї контактної взаємодії, а утворилися під час трьох різних за напрямком контактних взаємодій, тобто під час трьох різних ударів.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, про те, що вказаний висновок комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи зроблено без урахування обставин дорожньо-транспортної пригоди стосуються переоцінки доказів, що до повноважень суду касаційної інстанції не віднесено.

Отже, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд вірно встановив фактичні обставини справи, правовідносини, що виникли між сторонами, та застосував норми матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

У даній справі не встановлено порушень норм права, які б призвели до неправильного її вирішення в частині стягнення страхового відшкодування.

Разом з тим, за змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Не можна погодитися з висновком суду апеляційної інстанції в частині стягнення з відповідача судового збору.

Відповідно до частин першої, другої статті 79 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення рішення апеляційним судом, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат визначався статтею 88 ЦПК України у тій же редакції. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп.

У даній справі встановлено, що відповідно до посвідчення від 25 грудня 2009 року ОСОБА_4 є інвалідом другої групи з дитинства.

Проте апеляційний суд на вказане уваги не звернув та незаконно стягнув судовий збір з позивача, який є інвалідом II групи, та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати.

Оскільки апеляційним судом неправильно застосовано норми процесуального права при вирішенні питання відшкодування судових витрат, то оскаржуване судове рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_4 судового збору на користь Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» у розмірі 535 грн 92 коп. скасувати.

У іншій частині рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик