Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/443/18
Провадження № 2/499/294/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"31" липня 2018 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Кириловій С.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванівка Іванівського району Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою Одеська область Іванівський район с. Великий Буялик вулю Болгарська 171.

В позовній заяві на підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що 21.12.2016 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 як продавець, передала у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Болгарська 171, с. Великий Буялик, Іванівського району, Одеської області ОСОБА_1, тобто позивачу. Право власності колишнього власника житлового будинку припинилось 21.12.2016 року, тому і право користування житловим будинком у неї, яке є похідним від права власності, припинилось також 21.12.2016 року.

В судове засідання позивач не зявилася, проте надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала.

Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Іванівського районного суду Одеської області, отже відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, є такою, яка повідомлена про час та дату розгляду справи належним чином, заяв та клопотань до суду не надавала, відзиву не надіслала, про причини неявки не повідомила, тому суд визнає її неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справи у її відсутність.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову та позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 21.12.2016 року, належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вул. Болгарська 171 с. Великий Буялик, Іванівського району, Одеської області, який вона придбала у відповідача ОСОБА_2 В даному будинку зареєстрована колишня власниця будинку ОСОБА_2, що підтверджується довідкою сільської ради.

Відповідач по справі є колишній власником житлового будинку, яка була зареєстрована в даному будинку та мала право користування житловим приміщенням та право проживання в ньому лише на час, коли була власником, оскільки її право користування житловим приміщенням та право проживання випливало з права власності на даний будинок і відповідно такі права відповідача припинились з часу відчуження майна і зміни її власника з 21.12.2016 р. на позивача, який не давав згоди на державну реєстрацію відповідача в належному їй на праві власності будинку.

Тобто, в даному випадку право користування житловим приміщенням для відповідача є похідним від права власності на даний будинок, а тому припинення права власності на житло тягне за собою відповідно втрату особою і права користування житловим приміщенням.

Оскільки відповідач добровільно не знімається з реєстраційного обліку в будинку, власником якого вона не є та щодо якого не має права користування, то такими діями створюються перешкоди позивачу у користуванні її власністю та спричиняються додаткові витрати в утриманні будинку.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном; власник володіє користується власним майно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю (ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення особи померлою.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає з указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням.

Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 права користування житловим будинком за адресою: вул. Болгарська 171, с. Великий Буялик, Іванівського району, Одеської області.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 29, 317, 319, 346, 391 ЦК України, ст.ст. 13, 76, 81, 89, 141, 247, 264, 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації АДРЕСА_1, паспорт серії КЕ №823691, виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 16.10.1997 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації Одеська область, Іванівський район, с. Великий Буялик, вул. Болгарська 171, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) про усунення перешкод у користуванні власністюзадовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком, який розташований по вул. Болгарська 171, с. Великий Буялик Іванівського району Одеської області.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

СуддяОСОБА_3