печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

26 грудня 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Григоренко І.В.,

при секретарі - Петровій Ю.О.,

за участю:

представника стягувача:

не з`явився,

представника боржника: не з`явився,

державного виконавця: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві скаргу ОСОБА_1 на постанову Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича про арешт коштів боржника від 11.01.2018 року, в межах виконавчого провадження, відкритого за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року у справі № 757/15202/16-ц,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , боржник) звернувся до суду із скаргою на постанову Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича про арешт коштів боржника від 11.01.2018 року в межах виконавчого провадження, відкритого на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року у справі № 757/15202/16-ц.

Скарга обґрунтована тим, що постановою Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича від 12.12.2017 року на підставі виконавчого листа № 757/15202/16-ц від 23.11.2017 року, виданого Печерським районним судом м. Києва, відкрито виконавче провадження № 55359721 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 4 142,88 грн. Зазначає, що самостійно виконати рішення суду не мав змоги, оскільки, йому не було повідомлено рахунок, на який він мав би змогу зарахувати кошти, більше того, такого рахунку не було зазначено і в постанові про відкриття виконавчого провадження. За таких обставин, боржник, отримавши самостійно рахунок у Печерському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, 21.12.2017 року сплатив вказаний борг, передавши відповідну квитанцію про сплату органу ДВС. Водночас, зазначаючи, що рішення суду виконано боржником в повному обсязі, у зв`язку з чим заходи примусового виконання рішення державним виконавцем не вживались, останнім 11.01.2018 року було винесено постанову про арешт коштів боржника. ОСОБА_1 вважає, що оскаржувана постанова не спрямована на забезпечення реального виконання рішення суду, оскільки, таке вже ним виконано, водночас, державний виконавець повинен був винести постанову про закінчення виконавчого провадження, чого не зробив. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича про арешт коштів боржника від 11.01.2018 року; зобов`язати Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича закінчити виконавче провадження № 55359721 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом та вчинити інші дії у зв`язку із завершенням виконавчого провадження; стягнути з Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 1 500,00 грн. на відшкодування професійної правничої допомоги.

27.02.2018 року було направлено запит на ім`я заступника Голови Печерського районного суду м. Києва про витребування матеріалів цивільної справи № 757/15202/16-ц для розгляду скарги.

24.04.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшли витребувані судом належним чином завірені матеріали виконавчого провадження № 55359721.

На підставі Розпорядження В.о. керівника апарату Печерського районного суду «Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ» № 476 від 12.07.2018року скарга ОСОБА_1 розподілена на суддю Кирилюк І. В.

30.11.2018 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд скарги за його відсутності в якій останній зазначив, що доводи скарги підтримує та просить їх задовольнити.

05.12.2018 року на адресу суду надійшли пояснення ОСОБА_2 , яка вказує на фактичне виконання рішення суду боржником. Окрім того, зазначає, що нею неодноразово повідомлялися державному виконавцю реквізити рахунку для перерахування коштів. Вважає за доцільне скасувати винесену державним виконавцем постанову про арешт коштів боржника від 11.01.2018 року.

26.12.2018 року від ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , надійшла заява про розгляд справи у відсутність стягувача.

У судове засідання, призначене на 26.12.2018 року, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд ухвалив розглядати скаргу у відсутність державного виконавця.

Дослідивши скаргу та матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

За правилами ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва 23.12.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.03.2017 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частину коштів за спожиті та сплачені послуги з газопостачання та опалення в розмірі 3591,68 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

23.11.2017 року на підставі вказаного вище рішення стягувачу було видано виконавчий лист, який 01.12.2017 року пред`явлено до виконання до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, що вбачається із заяви ОСОБА_2 від 01.12.2017 року.

Постановою Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича від 12.12.2017 року на підставі виконавчого листа № 757/15202/16-ц від 23.11.2017 року, виданого Печерським районним судом м. Києва, відкрито виконавче провадження № 55359721 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 4 142,88 грн. Окрім того, як вбачається зі змісту вказаної постанови, з боржника стягнуто виконавчий збір/основну винагороду виконавця у розмірі 414,28 грн.

Постанова Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича від 12.12.2017 року про відкриття виконавчого провадження № 55359721 отримана боржником 17.12.2017 року, про що останній власноручно розписався у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, яке міститься в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 55359721, 22.12.2017 року боржником на адресу Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві було подано заяву про добровільне виконання рішення суду, до якої долучено квитанцію про сплату 21.12.2017 року боргу у розмірі 4 142,88 грн.

Водночас, матеріали справи свідчать про те, що 11.01.2018 року Головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексієм Олександровичем було винесено постанову про арешт коштів боржника. Відповідно до вказаної постанови, така винесена у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду, арешт накладено у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 615,28 грн.

Відповідно до Розпорядження Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича №55359721від 09.02.2018 року, грошові кошти, що надійшли від ОСОБА_1 на виконання боргу, розподілені наступним чином: 3 719,89 грн. на користь ОСОБА_2 ; 371,99 грн - виконавчий збір; 51,00 грн. - витрати виконавчого провадження.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно статті 1 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частини 5 статті 26 Закону № 1404-VІІІ, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно статті 27 Закону №1404-VІІІ, розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, виконавчий збір стягується на підставі постанови, яка виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника сум або закінчення виконавчого провадження згідно статті 39 Закону в розмірі 10% від суми, що фактично стягнута, повернута стягувачу.

Отже, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Проте, як встановлено судом, державним виконавцем не було стягнуто з боржника на користь стягувача присуджених сум за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року у справі № 757/15202/16-ц.

При цьому, приписами Закону № 1404-VІІІ (статті 40, 42 Закону) передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною 4 статті 42 Закону № 1404-VІІІ, на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Тобто, виконавчий збір підлягає стягненню в порядку та розмірі, визначеному цим Законом, який в даному випадку, обумовлює можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження в порядку статті 39 Закону чи повернення виконавчого документа згідно статті 37 Закону.

Водночас, станом на день винесення постанови про арешт коштів боржника від 11.01.2018 року державним виконавцем з боржника не було стягнуто в примусовому порядку сум згідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року у справі № 757/15202/16-ц та не було винесено постанови про закінчення виконавчого провадження згідно статті 39 Закону.

Таким чином, у державного виконавця були відсутні підстави стягувати з ОСОБА_1 виконавчий збір, у зв`язку з чим оскаржувана постанова Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича про арешт коштів боржника від 11.01.2018 року є неправомірною та підлягає скасуванню.

Окрім того, судом враховується те, що відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 1 ст. 56 Закону № 1404-VІІІ, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що оскаржувана постанова Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича про арешт коштів боржника від 11.01.2018 року була винесена через 29 днів після відкриття виконавчого провадження та станом на день її винесення рішення суду фактично було виконано боржником, а тому у державного виконавця були відсутні підстави у вжитті заходів щодо арешту майна, зважаючи на те, що арешт застосовується для забезпечення реального виконання рішення, однак, як встановлено судом, таке станом на день винесення постанови вже виконано.

З огляду на викладене, вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича про арешт коштів боржника від 11.01.2018 року є необґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно частин 2, 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже, судом встановлено, що боржником фактично виконано в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, тоді як державним виконавцем не було дотримано вимог Закону № 1404-VIII щодо застосування наслідків такого виконання, в тому числі, закінчення виконавчого провадження №55359721.

З огляду на викладене, суд знаходить також підстави для задоволення вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича вчинити дії щодо закінчення виконавчого провадження № 55359721 та вчинити інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження № 55359721.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення з Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві грошових коштів у розмірі 1 500,00 грн. на відшкодування професійної правничої допомоги, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 751/3840/15-ц зазначено, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Аналіз норми ч. 2 ст. 137 ЦПК України та наведеного правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №751/3840/15-ц дає підстави для висновку, що компенсації підлягають фактично понесені (сплачені) витрати на правничу допомогу.

Зважаючи на те, що скаржником окрім Договору про надання правової допомоги від 21.11.2017 та акта наданих послуг від 25.01.2018 не було надано суду доказів, які б засвідчували оплату ним витрат на правничу допомогу, вони компенсації не підлягають.

Водночас, Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч. 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України.

Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Як вбачається з долученого до позовної заяви Договору про надання правової допомоги від 21.11.2017, замовник зобов`язаний сплатити винагороду адвокату на умовах і в строк, передбачений додатком до цього Договору.

Водночас, матеріали справи не містять жодного додатку із зазначенням суми гонорару адвоката за надання тієї чи іншої послуги, що унеможливлює встановлення судом дійсної домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 1 500,00 грн. на відшкодування професійної правничої допомоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1-19, 23, 76-89, 95, 351, 352, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича про арешт коштів боржника від 11.01.2018 року, в межах виконавчого провадження, відкритого за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року у справі № 757/15202/16-ц, - задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича про арешт коштів боржника від 11.01.2018 року, винесену в рамках виконавчого провадження № 55359721.

Зобов`язати Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича вчинити дії щодо закінчення виконавчого провадження № 55359721 та вчинити інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження № 55359721.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 14.01.2019 року.

Суддя І.В. Григоренко