Справа № 308/1524/18
31 липня 2018 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Ужгород, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу ,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 31 липня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 06 серпня 2018 року.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, про стягнення боргу.
Позивач вказує, що за період прострочки повернення грошових коштів з 04.05.2017 по 15.02.2018 суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних становить суму 107413,44грн. (інфляційне збільшення - 9559,71 грн. та три проценти річних 2262,73грн.)
В судове засідання позивач не з'явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився про причини неявки суд не повідомляв, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно, за адресою реєстрації проживання, відзиву на позов не подавав, заяви про відкладення розгляду справи до суду не подавав.
Враховуючи письмово викладену згоду позивача, суд вважає за можливим розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку:
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилами ч. 1ст. 5 ЦК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.
Відповідно дост.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що відповідно до розписки від 15 березня 2017, що додана до матеріалів справи, відповідач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав від позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, гроші в сумі 95 590 (девяносто пять тисяч пятсот девяносто гривень 00 копійок). Та які зобовязувався повернути 03 травня 2018 року в м. Ужгород. Однак, зобовязання взяті на себе не виконав, у визначену дату гроші не повернув. Так, гроші повернуті ним не були і на момент звернення позивача до суду із даним позовом.
Факт передачі грошових коштів в сумі 95 590 (девяносто пять тисяч пятсот девяносто гривень 00 копійок) Позикодавцем ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2 підтверджується власноручно написаною розпискою відповідача, оригінал якої долучено до матеріалів справи.
Частиною 2 статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (№6-63цс13).
Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобовязання чи зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч.2ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вказане зазначене і в Постанові Верховного суду України від 02 вересня 2015 року, відповідно до якої у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом, відповідно до ст.625 УК України; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами відповідно до ст.1048 ЦК України.
У постанові від 15.11.2010 року № 3-11гс10 Верховний Суд України зазначив, що аналіз ст. 625 Цивільного кодексу України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.
Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін, за умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобовязався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами договору, й у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаної розписки.
Позивач згідно даних зобовязальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобовязання не виконав, отримані у борг кошти у визначений термін не повернув.
ОСОБА_3 зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - ч. 1 ст. 530 ЦК України.
Закінчення строку договору, відповідно до ч.4 ст. 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Отже, відповідач порушив зобов'язання в розумінні ст.610 ЦК України (порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Станом на момент звернення позивача до суду відповідач не вчинив жодних дій спрямованих на виконання своїх зобовязань щодо повернення суми позики.
Відповідач, належно повідомлений про час та місце розгляду справи, своїм правом не скористався, проти вимог позивача заперечень не подав, наявність боргових зобовязань перед позивачем не спростував, будь яких підтверджень про повернення коштів не надав, відзив на позовну заяву не подавав.
Оскільки судом встановлено, що на момент винесення рішення суду відповідач не сплатив борг позивачеві, а також оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України), суд задовольняє вимоги позивача та стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 107 413,44грн, яка складається з наступного: 95 590 (девяносто пять тисяч пятсот девяносто гривень 00 копійок, за період з 04.05.2017 по 15.02.2018 року 3% річних від простроченої суми у розмірі 2262,73 грн., та інфляційних витрат за вказаний період у розмірі 9559,71 грн..
Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із зазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача 1074,13 грн. судового збору на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 526, ч.2 ст.625, 1046, 1047, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1051 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 265, 280, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_4