Справа № 214/3798/16-ц
2/214/702/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 грудня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Хомініч С.В.,

секретар судового засідання Горбунова Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 214/3798/16-ц

за первісною позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розподіл спільного майна подружжя

та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про визнання майна особистою приватною власністю,

за участю:

представника позивача за первісним позовом та одночасно представника відповідача за зустрічним позовом: адвоката ОСОБА_3 (на підставі договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 04.07.2016, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1581),

представника відповідача за первісним позовом та одночасно представника позивача за зустрічним позовом: адвоката ОСОБА_4 (на підставі договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) № 62/18АО від 22.12.2018, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2655),

СУТЬ СПОРУ:

11.07.2016 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, в якій просить розподілити між позивачем та відповідачем спільне сумісне майно, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частку нежилого приміщення за № 17, загальною площею 48,4 кв.м., вбудованого в перший поверх житлового будинку № 9, розташованого по вулиці Рокоссовського в місті Кривому Розі (а.с. 2).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що 06.07.2007 сторони у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції зареєстрували шлюб, актовий запис № 451. Вказаний шлюб розірваний за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 14.10.2014. Під час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти в сумі 66108,04 грн. придбали нежиле приміщення за № 17 загальною площею 48,4 кв.м., вбудоване в перший поверх житлового будинку № 9 по вулиці Рокоссовського в місті Кривому Розі. Правовстановлюючий документ оформлений на відповідача. Так як право власності на вказаний будинок виникло під час їх перебування у шлюбі, то вказане нерухоме майно знаходиться у їхній спільній сумісній власності.

28.07.2016 ухвалою суду відкрито провадження по справі (суддя Ковтун Н.Г.) (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_2, в свою чергу, 13.12.2016 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю (а.с. 42-43), в якій з посиланням на те, що вона з метою здійснення своєї підприємницької діяльності 27.01.2011 як фізична особа-підприємець уклала з управлінням комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради Договір купівлі-продажу приміщення, яке орендувалося фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за адресою: 50027, м. Кривий Ріг, вул. Рокоссовського, буд. 9, прим. 17 і який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 100, за яким ОСОБА_2 придбала у свою особисту власність вищезазначене приміщення, право власності на яке було зареєстроване Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», про що видано витяг № 29295684 від 14.03.2011р. Також ОСОБА_2 посилалась на те, що вказане приміщення було придбане за її власні кошти як фізичної особи-підприємця (згідно квитанції КФ ПАТ «КБ Приватбанк» № JBKLB0209L007L від 09.02.2011 платником вказана підприємець ОСОБА_2В.) та в подальшому використовувалось виключно в підприємницькій діяльності, оскільки це приміщення є нежилим і ніяким чином в інтересах сімї не могло використовуватися.

18.01.2017 усною ухвалою суду прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву (суддя Ковтун Н.Г.) (а.с. 55-56).

01.08.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №214/3798/16-ц розподілена судді Хомініч С.В. (а.с. 125).

03.08.2017 ухвалою суду справа прийняття до провадження та призначено судовий розгляд (а.с. 127).

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017, яка набрала чинності 15.12.2017), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач за первісним позовом, одночасно відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 26.12.2018, не зявився, направив свого представника адвоката ОСОБА_3

Представник позивача за первісним позовом, одночасно представник відповідача за зустрічним позовом адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав вказаних в позовній заяві, проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом заперечував у повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом, одночасно позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судове засідання, призначене на 26.12.2018, не зявилася, направила свого представника адвоката ОСОБА_4

Представник відповідача за первісним позовом, одночасно представник позивача за зустрічним позовом адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог за первісним позовом заперечувала у повному обсязі, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав вказаних в зустрічній позовній заяві.

Судові засідання неодноразово відкладалися в звязку з зайнятістю представників сторін в інших судових засіданнях, про що ними подавалися до суду відповідні клопотання.

Інші процесуальні дії не вчинялись.

Вислухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях та дослідивши письмові докази по справі і, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Сторони перебували у шлюбі з 06.07.2007, що визнано учасниками справи, та в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.10.2014 по справі № 212/8918/14-ц (а.с. 3).

ОСОБА_2 є власником нежилого приміщення за № 17 загальною площею 48,4 кв.м., вбудованого в перший поверх житлового будинку № 9 по вулиці Рокоссовського в місті Кривому Розі у відповідності до договору купівлі-продажу приміщення, яке орендує фізична особа-підприємець ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 27.01.2011 за реєстровим № 100 (а.с. 44-49).

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом наполягає, що нежиле приміщення було придбане за спільні сімейні кошти, однак, зареєстроване на відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом.

Разом з тим відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом вказані обставини заперечуються з посиланням на те, що ОСОБА_2 з 18.02.2010 зареєстрована фізичною особою-підприємцем, номер запису про державну реєстрацію 2 227 000 0000 041644, державний реєстратор ОСОБА_6 (а.с. 52-54) та саме з метою здійснення своєї підприємницької діяльності 27.01.2011 як фізична особа-підприємець уклала з управлінням комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради Договір купівлі-продажу приміщення, за адресою: 50027, м. Кривий Ріг, вул. Рокоссовського, буд. 9, прим. 17

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя (його спадкоємців), який її спростовує.

Відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в його набутті.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Одночасно правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.

Системний аналіз статей 57, 60, 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

Майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України № 6-21цс15 від 11 березня 2015 року.

Заперечуючи придбання нежитлового приміщення за № 17 загальною площею 48,4 кв.м., вбудованого в перший поверх житлового будинку № 9 по вулиці Рокоссовського в місті Кривому Розі ОСОБА_2 надала належні та допустимі докази, які спростовують презумпцію спільності права власності подружжя на спірне нежитлове приміщення.

Так, ОСОБА_2 зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 18.02.2010. Одним із видів її діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с. 52). Спірне приміщення, до його придбання орендувалося ОСОБА_2, як фізичною особою-підприємцем і використовувалося нею у її підприємницькій діяльності (а.с. 44-49).

З системного аналізу змісту договору купівлі- продажу приміщення, яке орендує фізична особа підприємець ОСОБА_2 за адресою: 50027, м. Кривий Ріг, вул. Рокосовського, буд. 9, прим. 17, придбаного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 від 27.01.2011 слідує, що ОСОБА_2, як ФОП орендувала зазначене приміщення для здійснення своєї підприємницької діяльності, а потім придбала його у власність, продовжуючи використовувати для господарської діяльності фізичної особи-підприємцем.

З викладеного вище суд дійшов висновку, що метою укладання договору купівлі продажу приміщення, яке орендує фізична особа підприємець ОСОБА_2 за адресою: 50027, м. Кривий Ріг, вул. Рокосовського, буд. 9, прим. 17, придбаного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 від 27.01.2011 були не інтереси сімї ОСОБА_2, а власні інтереси ОСОБА_2 як ФОП, не повязані із сімейними. Оскільки придбане нежитлового приміщення було необхідне для розвитку підприємницької діяльності.

Згідно п. 1.5 договору купівлі-продажу приміщення, яке орендує фізична особа підприємець ОСОБА_2 за адресою: 50027, м. Кривий Ріг, вул. Рокосовського, буд. 9, прим. 17, придбаного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 від 27.01.2011 ціна продажу приміщення склала 66108,04 грн. та 13221,61 грн. ПДВ. Згідно п. 1.6 договору указаний в договорі обєкт приватизації з урахуванням ПДВ продано за 79329,65 грн. (а.с. 45).

Зазначену вище суму ОСОБА_2 сплатила 09.02.2011 в якості підприємця, що підтверджується квитанцією КФ ПАТ 2КБ «ПРИВАТБАНК» №JBKLB0209L007L (а.с. 51).

Отримання коштів від підприємницької діяльності підтверджується договором про надання послуг №17/02-10 від 22.02.2010, укладеним між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «ПРОМБУДБАЗА», згідно якого, ФОП ОСОБА_2 надавала за щомісячну оплату в розмірі 9300 грн. юридичні послуги підприємству (а.с. 30-32).

Здійснення оплати за надані послуги за договором №17/02-10 від 22.02.2010 підтверджується прибутковими касовими ордерами: № 3 від 26.02.2010, № 7 від 30.03.2010, № 21 від 29.04.2010, № 36 від 28.05.2010, № 53 від 30.06.2010, № 59 від 29.07.2010, № 67 від 31.08.2010, № 73 від 29.09.2010, № 87 від 28.10.2010, № 94 від 30.11.2010, № 106 від 28.12.2010, № 9 від 28.01.2011 (а.с. 33-38). Загальна сума сплачена за договором, згідно наданих прибуткових касових ордерів складає 111600 грн. (з розрахунку 930*12=111600), та є більшою за ціну продажу нежитлового приміщення (79329,65 грн.).

Системний аналіз зібраних по справі доказів дає підстави суду дійти висновку про те, що спірне нежитлове приміщення придбане ОСОБА_2, як фізичною особою підприємцем, використовується останньою для господарської діяльності фізичної особи-підприємцем, та не може вважатися спільним майном подружжя, як інше майно, набуте в період шлюбу, оскільки воно придбане не за рахунок належних подружжю коштів та не в інтересах сімї.

Разом з тим, придбання нежитлового приміщення за адресою: 50027, м. Кривий Ріг, вул. Рокосовського, буд. 9, прим. 17 за спільні кошти і спільною працею сторін не знайшли свого підтвердження. Доказів того, що ОСОБА_1 вніс майновий або трудовий вклад у придбання, спірного нерухомого майна, або хоча б даних про фінансову спроможність такої участі суду не надано.

Крім того, договір купівлі-продажу приміщення, яке орендує фізична особа підприємець ОСОБА_2 за адресою: 50027, м. Кривий Ріг, вул. Рокосовського, буд. 9, прим. 17, придбаного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 від 27.01.2011 укладено саме з ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем.

За змістом рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України майно приватного підприємства є об'єктом спільної сумісної власності за умови, що його сформовано за рахунок спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, належність нежитлового приміщення до об'єкта спільної сумісної власності має підтверджуватися доказами спільної участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 коштами та/або працею в його придбанні.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не надав доказів внесення ним майнового або трудового вкладу у придбання спірного нерухомого майна, суд дійшов висновку щодо відмови у позові про поділ нежитлового приміщення за адресою: 50027, м. Кривий Ріг, вул. Рокосовського, буд. 9, прим. 17 між сторонами.

Натомість, ОСОБА_2 довела, що спірне майно є майном фізичної особи-підприємця, як майно для професійної діяльності члена сімї і яке придбане за кошти від своєї діяльності як підприємця і використовується в її підприємницькій діяльності не в інтересах сімї, тому його слід розглядати як її особисту приватну власність, а не як обєкт спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 18 травня 2016 року № 6-1327цс15.

У відповідності з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд вважає, що стороною позивача за первісною позовною заявою ОСОБА_1 не доведено, що майно, зазначене в позові, перебуває у спільній сумісній власності сторін, як спільне майно подружжя придбане під час шлюбу, спірне нежитлове приміщення є особистою приватною власністю ФОП ОСОБА_2, а тому враховуючи викладене, суд не знаходить законних підстав для поділу вказаного у позові майна між позивачем та відповідачем за первісним позовом, у звязку з чим відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні його позову про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

В свою чергу, позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічною позовною заявою є обґрунтованими та доведеними в повному обсязі, та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне, у звязку з відмовою в первісному позові, покласти витрати на опалу судового збору на позивача за первісним позовом (а.с. 1). В звязку з задоволенням вимог за зустрічним позовом, стягнути з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в сумі 793 грн. (а.с. 41).

Керуючись ст.18, 76, 81, 263-265, 268, 272, 273, 293-294, 315-319 ЦПК України, ст. 57, 60, 61, 63, 70, 71 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні вимог за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя.

Задовольнити позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

Визнати нежиле приміщення, вбудоване в перший поверх житлового будинку загальною площею 48,4 кв.м., розташоване за адресою Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Рокоссовського, будинок №9, приміщення №17 особистою приватною власністю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 793 грн. 30 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про сторін:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: м-н. Всебратське 2, 54/28, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом: ОСОБА_3, місце знаходження: пр-т. Героїв-підпільників, 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_4, місце знаходження: пр-т. Героїв-підпільників, буд. 30, прим. 16, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Повний текст рішення по справі складено та підписано 28 грудня 2018 року.

Суддя Хомініч С.В.