ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/1475/17
провадження № 2/691/112/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області в складі судді Синиці Л.П., за участю секретаря судових засідань Кочетової І.І.,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в м. Городище Черкаської області, матеріали цивільної справи за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оброни України до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна,

відповідно до ст.268 ЦПК України у судовому засіданні 26.12.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

позивач, командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом, та керуючись ст. ст. 22, 1166, 1212 ЦК України, ст. ст. 3, 27, 30, 11, 61, 109, 118, 119, 120, 122 ЦПК України, просив, стягнути із ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) безпідставно набуте майно в сумі 7029,05 (сім тисяч двадцять дев`ять) гривень 05 копійок. На обґрунтування позовної заяви зазначає, що 02 вересня 2014 року громадянин ОСОБА_1 , відповідно до положень статті 3 Закону України "Про Збройні Сили України", статті 10 Закону України "Про оборону України", пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого указом Президента України від 6 квітня 2011 року №406/2011, Закону України "Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію" від 15 січня 2015 року №113-УІІ, який набув чинності 20 січня 2015 року, в Україні з 20 січня 2015 року діє особливий період, призваний до Збройних Сил України по мобілізації. Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 02 вересня 2014 року №79 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначений на посаду командира відділення інженерної техніки. 24 липня 2015 року солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову службу. Разом з тим, в період починаючи з 11 дня самовільного залишення частини виплата грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 фактично не призупинялась, про те, відповідно до пукнту 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, мала бути призупинена з 24 липня 2015 року. Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 08 лютого 2016 року №391 встановлено, що солдат ОСОБА_1 звільнений у запас та виключений зі списків особового складу наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 24 вересня 2015 року №230. Відповідно до акту фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 аудиторського звіту від 29 грудня 2016 року №234/5 проведеного Західним територіальним управлінням внутрішнього аудиту фінансового контролю, фінансового аудиту та аудиту відповідності за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2016 року солдат ОСОБА_1 має заборгованість перед військовою частиною-польова пошта НОМЕР_2 в сумі 7029,05 гривень. Таким чином, самовільне залишення солдатом ОСОБА_1 військової частини призвело до отримання ним грошового забезпечення за період не виконання покладених на нього обов`язків військової служби, що заподіяло матеріальну шкоду державі.

До судового засідання на 26.12.2018 сторони не з`явилися, повідомлені належно.

Представник позивача, т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , надав заяву про розгляд справи без їх участі, підтриманні в повному обсязі заявленої вимоги, на підставі наявних в справі документів, з урахуванням наданих пояснень в суді, відповіді на відзив, та просив позовну заяву задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Провадження в справі відкрито 30 листопада 2017 року.

У зв`язку з набранням чинності з 15.12.2017 року нового ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року №2147-VIII, в силу п.9 Перехідних положень та ст.3 ЦПК України в даній редакції, ухвалено, справу розглядати за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, продовжено судовий розгяд.

25.05.2018 року представник відповідача ОСОБА_4 , надав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позовні вимоги не визнають та заперечують проти їх задоволення, ОСОБА_1 дійсно, 02 вересня 2014 року був призваний до Збройних Сил України по мобілізації. Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 02 вересня 2014 року №79 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду командира відділення інженерної техніки, проте, твердження позивача, про те, що 24 липня 2015 року самовільно залишив військову службу не відповідають дійсності. Оскільки, з 25 липня 2015 року по 19 вересня 2015 року ОСОБА_1 безпосередньо приймав участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, позивачем не надано жодного об`єктивного доказу про те, що самовільно залишив військову частину. Разом з тим, до адміністративної (ст.172-11 КУпАП), кримінальної (ст.407 КК України) чи іншого виду відповідальності за самовільне залишення військової служби не притягувався. Також, позивачем не надано висновків про результати службового розслідування по факту відсутності на службі солдата ОСОБА_1 , яке призначено відповідно до рапорту начальника інформаційно-аналітичного відділення командного пункту в/ч пп НОМЕР_2 майора ОСОБА_5 від 04.08.2015 року №30595. Позивачем по справі не вказано дату, коли саме відбулося перерахування зазначених коштів та на який рахунок, номер платіжного доручення. Вказаної суми коштів в серпні 2015 року відповідач не отримував, за період з серпня по вересень 2015 року, а саме 14 серпня 2015 року, отримав суму в розмірі 2959,41 грн., що підтверджується копією виписки з карткового рахунку НОМЕР_3 за період з 01.01.2014 року по 01.02.2016 року. Звертаючись до суду з позовною вимогою про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт володіння відповідачем майном - коштами в сумі 7029,05 грн., без достатньої правової підстави. Позивач не посилається на факт допущеної рахункової помилки і разом з тим, вважають не доведеним позивачем факти стосовно недобросовісності та безпідставної виплати коштів, а тому позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 не підлягають задоволенню, просили суд відмовити у їх задоволенні.

19.06.2018 року від ОСОБА_6 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 надійшла відповідь на відзив відповідача, в якому вказує, що ознайомившись із відзивом прийшов до висновку про його необґрунтованість, з таких підстав: відповідно до рапорту начальника інформаційно-аналітичного відділення командного пункту військової частини-польова пошта НОМЕР_2 майора ОСОБА_5 стало відомо, що 04 серпня 2015 року під час перевірки наявності особового складу виявлено відсутність солдата ОСОБА_1 , який повинен був прибути із щорічної основної відпустки 24 липня 2015 року. 11 серпня 2015 року наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 №3198 по факту не своєчасного прибуття з щорічної основної відпустки 6 військовослужбовців в тому числі солдата ОСОБА_1 , призначено службове розслідування. Службовим розслідуванням встановлено, що: на підставі рапорту військовослужбовця від 03 липня 2015 року №26713 наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 06 липня 2015 року №151 солдат ОСОБА_8 командир відділення інженерно-саперного взводу 2 механізованого батальйону вважається таким, що вибув у щорічну основну відпустку в селище міського типу Цвіткове Городищенського району Черкаської області на 18 діб з 06 по 23 липня 2015 року, з якої повинен був повернутись до місця проходження військової служби 24 липня 2015 року. Згідно рапорту начальника інформаційно-аналітичного відділення командного пункту військової частини-польова пошта НОМЕР_2 майора ОСОБА_5 від 04 серпня 2015 року солдат ОСОБА_8 із щорічної основної відпустки 24 липня 2015 року до місця проходження військової служби - не прибув та станом на 04 серпня 2015 року був відсутній на службі. На підставі іменного списку особового складу, який вибув зі строю від 13 серпня 2015 року №3389 наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 13 серпня 2015 року №187 молодший сержант ОСОБА_8 командир відділення інженерно-саперного взводу 2 механізованого батальйону вважається таким що прибув і приступив до виконання службових обов`язків та того ж дня вибув у відрядження в район виконання завдань за призначенням. На підставі іменного списку особового складу, який вибув зі строю від 22 вересня 2015 року №3979 наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 23 вересня 2015 року №229 молодший сержант ОСОБА_8 командир відділення інженерно-саперного взводу 2 механізованого батальйону вважається таким що прибув із району виконання завдань за призначенням та припинив участь в антитерористичній операції. На підставі рапорту молодшого сержанта ОСОБА_8 наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по особовому складу) від 01 вересня 2015 року №155РС його звільнено у запас за пунктом «Є» (призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) відповідно до частини восьмої статті 26 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ та наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24 вересня 2015 року №230 виключено із списку особового складу частини та всіх видів забезпечення з направленням для зарахування на військовий облік до Городищенського РВК Черкаської області. Таким чином, командир відділення інженерно-саперного взводу 2 механізованого батальйону молодший сержант ОСОБА_8 під час проходження військової служби за контрактом в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, в порушення вимог статей 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, після закінчення відпустки у визначений час 24 липня 2015 року до військової частини-польова пошта НОМЕР_2 - не з`явився, перебуваючи поза місця проходження військової служби понад 10 діб до 12 серпня 2015 року використовував службовий час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, чим допустив кримінальне правопорушення передбачене частиною третьою статті 407 КК України - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з відпустки тривалістю понад десять діб, але не більше місяця. 08 лютого 2016 року за результатом службового розслідування командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_2 видано наказ №391 згідно якого командира відділення інженерно-саперного взводу 2 механізованого батальйону молодшого сержанта ОСОБА_8 визнано таким, що самовільно залишив військову частину 24 липня 2015 року. Матеріали службового розслідування направлено до військової прокуратури Львівського гарнізону для надання правової оцінки. Разом з тим, в період починаючи з 11 дня самовільного залишення частини виплата грошового забезпечення фактично не призупинялась про те мала бути призупинена солдату ОСОБА_8 з 24 липня 2015 року. Грошові кошти в сумі 7029,05 гривень відповідач отримував переказом на картку-рахунок № НОМЕР_3 , які використав на власні потреби. Причиною виникнення заборгованості по грошовому забезпеченню стало нез`явлення молодшого сержанта ОСОБА_8 вчасно на службу без поважних причин з відпустки тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, тобто, вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 407 КК України. Вважає, що наведені обставини та подані докази є підставою для задоволення позову військової частини НОМЕР_1 .

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

02 вересня 2014 року, на підставі Наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по строковій службі) № 79 від 02.09.2014, ОСОБА_1 (відповідач) призваний до Збройних Сил України по мобілізації, зарахований до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення, призначений командиром відділення інженерної техніки інженерно-позиційного взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення штабного батальйону військової частини-польова пошта НОМЕР_2 .

04 серпня 2015 року, згідно рапорту начальника інформаційно-аналітичного відділення командного пункту штабу майора ОСОБА_5 № НОМЕР_4 , солдат ОСОБА_8 несвоєчасно повернувся з відпустки, термін прибуття 24.07.2015 року.

11 серпня 2015 року наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 за №3198 по факту несвоєчасного прибуття з щорічної основної відпустки військовослужбовців, в тому числі, солдата ОСОБА_8 , призначено службову перевірку.

13 серпня 2015 року молодший сержант ОСОБА_8 прибув до військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , та приступив до виконання службових обов`язків, і цього ж дня вибув у відрядження у район виконання завдань за призначенням, залучений до безпосередньої участі в антитерористичній операції, підтверджено Витягом з наказу №187 від 13.08.2015 року ТВО командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 .

Службовим розслідуванням встановлено, що командир відділення інженерно-саперного взводу 2 механізованого батальйону молодший сержант ОСОБА_8 під час проходження військової служби за контрактом в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, в порушення вимог статей 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, після закінчення відпустки у визначений час 24 липня 2015 року до військової частини-польова пошта НОМЕР_2 - не з`явився, перебуваючи поза місцем проходження військової служби понад 10 діб, до 12 серпня 2015 року використовував службовий час на власний розсуд не пов`язуючи його з використанням обов`язків військової служби та про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

З 24 вересня 2015 року молодший сержант ОСОБА_8 (відповідач) звільнений у запас та виключений зі списків особового складу війської частини та всіх видів забезпечення, наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по особовому складу) від 01.09.2015 року №155-РС , і направлений на військовий облік до Городищенського РВК Черкаської області, наказ №230.

27 вересня 2015 року підготовлено та направлено повідомлення до Військової прокуратури Львівського гарнізону про скоєння солдатом ОСОБА_8 злочину, передбаченого ст.407 КК України.

08 лютого 2016 року за результатами службового розслідування командиром військової частини-польова пошта НОМЕР_2 видано наказ №391, згідно якого командира відділення інженерно-саперного взводу 2 механізованого батальйону моложшого сержанта ОСОБА_8 визнано таким, що самовільно залишив військову частину 24 липня 2017 року.

Матеріали службового розслідування направлено до військової прокуратури Львівського гарнізону для надання правової оцінки.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 02 листопада 2017 року №5431, витягу із довідки про дослідження окремих питань програми аудиторського завдання військової частини польова пошта НОМЕР_2 , акту фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 аудитирського звіту від 29 грудня 2016 року №234/5 проведеного Західним територіальним управлінням внутрішнього аудиту фінансового контролю, фінансового аудиту та аудиту відповідності за період з 24 липня по 23 вересня 2015 року, молодший сержант ОСОБА_8 має заборгованість, по переплаті грошового забезпечення військовослужбовцю, перед військовою частиною-польова пошта НОМЕР_2 в сумі 7029,05грн., які згідно виписки по картці відповідач отримав переказом на картку - рахунок № НОМЕР_3 , із зазначенням виду операції - зарплата, В/Ч НОМЕР_1 , З/П.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з'ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, з урахуванням думки сторін, приходить до такого.

За приписами статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Суд здійснюючи правосуддя, за нормами статті 5 ЦПК України, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Військова частина НОМЕР_1 у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Уповноваженого органу управління, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади.

Згідно Єдиного державного реєстру підприємств, організацій та установ України військова частина НОМЕР_1 є юридичною особою, заснована на державній власності, належить до сфери управління Міністерства оборони України, має гербову печатку та здійснює діяльність в сфері оборони.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.4 ст.2, та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтями 1, 2 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» встановлено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно п.34.4 Наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» №260 від 11.06.2008 року, що був чинний на час військової служби ОСОБА_8 (відповідача), військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно ст. ст.1212, 1213 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що відомості про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 не відповідають дійсності, вказує, що з 25 липня 2015 року по 19 вересня 2015 року приймав участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області (1), що грошові кошти в сумі 7029,05грн. не отримував (2), так як спростовуються доказами, які надав позивач, в тому числі, матеріалами службового розслідування..

Згідно ст.85 Дисциплінарного Статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Отже, матеріалами цивільної справи підтверджено факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_8 , а саме, не прибуття до військової частини вчасно, 24.07.2015, після відпустки, щорічної основної, на 18 діб з 06 по 23 липня 2015 року, згідно наказу №151 від 06.07.2015, з виплатою грошової допомоги на оздоровлення за 2015 рік, як і отримання ним на картку рахунок № НОМЕР_3 грошового забезпечення та зняття готівки, згідно виписки з картки-рахунку ПАТ КБ Приватбанк за період з 24 липня по 30 вересня 2015 року, тим самим використання її на власні потреби.

На думку відповідача грошові кошти поверненню не підлягають в силу положень статті 1215 ЦК України.

Судом оцінено доводи відповідача в цій частині. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є грошовим забезпеченням військовослужбовця, яке проведено іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Подібні висновки щодо застосування статті 1215 ЦК України викладені у: постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року, справа № 6-151цс13, та від 02 липня 2014 року, справа № 6-91цс14; постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року, справа № 517/186/17, від 28 березня 2018 року, справа № 173/166/17, від 03 травня 2018 року, справа № 473/2859/17.

Виходячи із аналізу ст.1215 ЦК України обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч.1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

У своїй постанові від 20.06.2018 року Верховний суд у справі № 501/2500/15-ц (провадження № 61-4504св18) зазначив, що до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо.

Матеріали справи, що досліджені судом, містять докази наявності рахункової помилки, а саме, акт службового розслідування, аудит своєчасності призначення виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, що самовільно залишили військову частину, по інформації яких можна відстежити шлях та причини виникнення помилки при нарахуванні грошового забезпечення та з'ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, як стверджує позивач, а не помилка, пов'язана з неналежним виконанням обов'язків службовою особою відповідальною за обчислення та нарахування грошового забезпечення.

Враховуючи, що після самовільного залишення ОСОБА_8 військової частини йому виплачувалось грошове забезпечення, за період з серпня по вересень 2015 року у сумі 7029,05грн., однак в цей період він не виконував покладених на нього обов'язків військової служби, в/ч НОМЕР_2 , тому отримане ним грошове забезпечення за цей період не має законних підстав та підлягає поверненню.

За нормами статті 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з пункту 2 статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 558-XIV, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Статтями 12, 13, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, у правовідносинах, що склалися між сторонами, мало місце, рахункова помилка і недобросовісність з боку набувача, самовільне залишення солдатом ОСОБА_8 військової частини, що призвело до отримання ним грошового забезпечення за період не виконання покладених на нього обов`язків військової служби, безпідставно набуте майно, грошові кошти, що заподіяло матеріальну шкоду державі. У добровільному порядку повертати кошти відповідач відмовився.

Отже, позовні вимоги підлягають до задоволення.

На користь держави, суд, стягує з відповідача судові витрати в розмірі 1600,00грн., що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 22, 1166, ч.1 ст.1212 ЦК України, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 №260, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 89, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 , на користь Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оброни України, юридична адреса: АДРЕСА_3 , МФО 820172, Держказначейська служба України м. Київ, безпідставно набуте майно в сумі 7029 (сім тисяч двадцять девять) грн. 05коп..

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 , на користь держави кошти в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00коп., - судовий збір.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення/отримання рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 03.01.2019 року.

Суддя Л.П.Синиця