ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5956/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2018 р. Суддя Дарницького районного суд м. Києва Даниленко В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся із позовом до суду в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь борг у розмірі 374 598 грн. 54 коп.

Обґрунтовуючи вимоги тим, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві перебуває ОСОБА_1 , який отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після проведення перевірки було встановлено, що відповідач не подав до Управління відомості про те, що він з 26.08.2013 працевлаштований, що впливає на розмір призначеної пенсії, у зв`язку з чим виникла переплата пенсії за період з 26.08.2013 року по 31.03.2017 року у розмірі 374 598 грн. 54 коп.

З метою досудового врегулювання спору по даному питанню, 18.04.2018 року відповідачу було направлено претензію у якій запропоновано у добровільному порядку сплати суму боргу на протязі одного місяця, проте дана претензія проігнорована відповідачем, що змушує позивача звернутись із даним позовом до суду.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у визначений судом строк відзив на позов не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві перебуває ОСОБА_1 , якому з 19 лютого 2008 року призначено пенсію за вислугу років як працівнику льотного складу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На час звернення із заявою про призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 надав довідку від 18 лютого 2008 року № 85, відповідно до якої він з 11 лютого 2008 року не виконує роботу пов`язану з виконанням польотів.

При цьому, відповідно до вимог законодавства, ОСОБА_1 зобов`язався повідомляти органи Пенсійного фонду про обставини, що можуть вплинути на його пенсійне забезпечення, про вступ на роботу, яка дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно протоколу №38643 від 17 квітня 2008 року ОСОБА_1 з 19 лютого 2008 року була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Управління з нарахування та виплати пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києва у березні 2017 року було проведено перевірку даних використаних для призначення (перерахунку) пенсій з даними реєстру застрахованих осіб та Індивідуальними відомостями про застраховану особу. В результаті перевірки встановлено, що відповідач не подав до управління відомості про те, що він був працевлаштований на роботу, яка дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до довідки від 27.03.2017 року за вих. № 03/17-722, ОСОБА_1 з 26.08.2013 року працює в ТОВ «Авіаційна компанія «Роза вітрів» на посаді командира повітряного судна Льотної служби.

Проте, відповідач про факт працевлаштування не повідомив органи Пенсійного фонду України.

На підставі розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києва, Лівобережному об`єднаному управлінню ПФ України в м. Києві запропоновано вирішити питання про утримання переплати пенсії пенсіонера ОСОБА_1 за період з 26.08.2013 року по 31.03. 2017 року в сумі 374598,54 грн. у зв`язку з працевлаштуванням.

05 травня 2017 року, 21 грудня 2017 року та 06 березня 2018 року позивач на адресу відповідача направив лист щодо добровільної сплати переплати пенсії у розмірі 374598,54 грн. та попереджено, що у разі невиконання даної вимоги орган Пенсійного фонду звернеться до суду для примусового стягнення суми переплаченої пенсії.

18 квітня 2018 року позивач направив на адресу відповідача претензію з метою досудового врегулювання спору та запропоновано у добровільному порядку сплатити кошти.

Разом з тим, відповідач ні на листи, ні на претензію не відреагував та кошти у добровільному порядку не повернув.

Відповідно до частини 3 Порядку повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21.03.2003, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15.05.2003 № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014), суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку.

Згідно із ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Разом з тим, відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч.1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Частиною 2 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до п. 2.5. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, у разі працевлаштування (навчання) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання).

Крім того, відповідно до п. 2.21 Порядку у разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був повідомити Управління про факт свого працевлаштування.

Як встановлено судом, відповідачем було здійснено переплату пенсії відповідачу з причини недобросовісності набувача грошових сум.

Приймаючи письмові пояснення позивача викладені у позові, які узгоджуються із дослідженими у справі доказами, враховуючи, що її доводи не спростовані відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо факту неповідомлення ОСОБА_1 про його працевлаштування з 26 серпня 2013 року.

Враховуючи викладене, вимоги діючого законодавства, недобросовісну поведінку одержувача коштів ОСОБА_1 , доведеність позивачем того факту, що перерахування пенсії сталося з причин, пов`язаних із зловживанням з боку пенсіонера, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача в дохід Держави в розмірі 5618,98 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 141, 206, 258-259, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», суд,-

у х в а л и в:

Позов Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 , на користь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві борг у розмірі 374 598 (триста сімдесят чотири тисячі п`ятсот дев`яносто вісім) грн. 54 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід Держави 5618 (п`ять тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 98 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити рішення суду до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Cуддя :