Постанова

Іменем України

18 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 504/2348/15-ц

провадження № 61-34199 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: Калараш А. А., Заїкіна А. П., Погорелової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 рокуОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 10 січня 2008 року між ним та ОСОБА_4 було досягнуто домовленості про купівлю-продаж належної їй квартири АДРЕСА_1, на підтвердження чого він передав ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 20 000 дол. США, про що вона склала відповідну розписку та передала йому правовстановлюючі документи на квартиру і ключі.

Оскільки ОСОБА_4 перебувала у лікарні та терміново потребувала коштів для лікування, договір купівлі-продажу зазначеної квартири, до дня її смерті -

ІНФОРМАЦІЯ_1 року, нотаріально посвідчений не був.

Заочним рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від

14 серпня 2008 року задоволено його позов про визнання правочину купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, визнано за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2.

У березні 2009 року до Комінтернівського районного суду Одеської області звернувся онук померлої ОСОБА_2 із заявою про скасування заочного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 серпня

2008 року, посилаючи на те, що він є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 і у встановленому законом порядку успадкував належну їй на праві власності квартиру. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від

19 листопада 2008 року скасовано зазначене судове рішення. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 червня 2012 року задоволено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 лютого 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2013 року, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 червня 2012 року у зазначеній частині залишено без змін.

Посилаючись на те, що до ОСОБА_2, як спадкоємця померлої

ОСОБА_4, перейшов обов'язок повернути кошти, які ОСОБА_4 отримала від нього, як аванс за продану нею квартиру, в межах вартості успадкованого ним майна, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 20 000 дол. США, що еквівалентно 420 040,00 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 грудня

2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 червня 2012 року, залишеним без змін рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 лютого 2013 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, та визнано за ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 Зазначеними судовими рішеннями установлено, що за життя ОСОБА_4 договір купівлі-продажу квартири між нею та ОСОБА_1 у встановленому порядку не укладався, спірна квартира із власності ОСОБА_4 не вибувала, у зв'язку з чим ОСОБА_1 не набув право власності на неї, а тому оскільки предметом правочину від 10 серпня

2008 року є не боргова розписка, а договір купівлі-продажу нерухомого майна, який за рішення суду визнано неукладеним, відсутні підстави для покладення на правонаступника спадкодавця відповідальності за порушення зобов'язань за договором позики.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 задоволено, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 грудня

2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 420 040,00 грн, але у межах вартості спадкового майна.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі

8 220,40 грн.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що на дату смерті ОСОБА_4 між нею та ОСОБА_1 існували правовідносини з приводу купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, в ході вирішення яких

ОСОБА_4 отримала від позивача, як аванс 20 000 дол. США, що було еквівалентно 100 000,00 грн. Суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення статей 1046, 1049, 1050 ЦК України, та не застосував наслідки нікчемного договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та положення статті 1282 ЦК України, відповідно до якої спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Ураховуючи, що отримані ОСОБА_4 за нікчемним правочином кошти у розмірі 20 000 дол. США підлягають поверненню ОСОБА_1, спадкоємець померлої ОСОБА_2 зобов'язаний повернути їх позивачеві на підставі статей 1218, 1282 ЦК України, але у межах вартості спадкового майна. Апеляційний суд відхилив доводи ОСОБА_2 про не отримання ОСОБА_4 зазначених грошових коштів за їх недоведеністю.

У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, у якій заявник просив скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2017 року і залишити в силі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 грудня

2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що посилання ОСОБА_1, викладені ним у позовній заяві та апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, щодо існування у спадкодавця на дату смерті боргових зобов'язань не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не могли бути покладені в основу рішення апеляційного суду, ураховуючи, що між позивачем та ОСОБА_4 ніколи не було домовленості щодо продажу належної їй квартири, вони не були знайомі та не спілкувалися. ОСОБА_4 не писала розписки про отримання від позивача грошей, про що зазначав і сам позивач у ході розгляду справи, доказів того, що покійна її підписала та реально отримала від нього 20 000 дол. США, ОСОБА_1 суду не надав. Крім того, згідно довідок головного лікаря Комунальної установи «Міська поліклініка № 2», головного лікаря Комунальної установи «Міська лікарня № 5», ОСОБА_7 10 січня 2008 року на стаціонарному лікуванні у лікарні не перебувала, а тому посилання ОСОБА_1 на те, що розписка була підписана ОСОБА_4 у лікарні є недостовірними. Посилаючись на не доведеність позивачем наявності у ОСОБА_4, на дату її смерті, боргу перед ОСОБА_1, заявник вважав, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні його позивних вимог, крім іншого заявлених з пропуском позовної давності. Крім того, суд апеляційної інстанції безпідставно стягнув з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 8 220,40 грн, тоді як, згідно вимог позовної заяви, ОСОБА_1 просив стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору лише 3 600,00 грн.

Станом на момент розгляду справи відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

04 червня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника

ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що відповідно до наданої

ОСОБА_4 розписки від 10 січня 2008 року між нею та ОСОБА_1 існувала домовленість щодо купівлі-продажу належної їй квартири АДРЕСА_2, на підтвердження чого ОСОБА_4 передала позивачу ключі від квартири та технічну документацію, а ОСОБА_1 у рахунок попередньої оплати передав їй грошові кошти у розмірі 20 000 дол. США, що на той час було еквівалентно 100 000,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу зазначеної вище квартири, між нею та ОСОБА_1 укладено не було.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна не створює для сторін жодних прав та обов'язків, як на передачу майна так і на повернення коштів. Оскільки предметом правочину від 10 січня 2008 року є не боргова розписка, а договір купівлі-продажу квартири, який за рішенням суду визнано неукладеним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково застосував положення статей 1046, 1049, 1050 ЦК України, які регулюють правовідносини з договору позики, не звернувши увагу на обов'язок спадкоємця відповідно до статей 1218, 1282 ЦК України, задовольнити вимоги кредитора в межах вартості отриманого ним спадкового майна, за наслідками укладеного між ОСОБА_4 та позивачем нікчемного правочину купівлі-продажу, за яким спадкодавець отримала від ОСОБА_1 20 000 дол. США.

З такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна, оскільки суди їх дійшли внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Спадкування як перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, та не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Судами установлено, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4

У серпні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання дійсним правочину купівлі-продажу, укладеного 10 січня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від

14 серпня 2008 року позов ОСОБА_1 про визнання правочину купівлі-продажу дійсним та визнання права власності задоволено, визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений

10 січня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, та визнано за ОСОБА_1 право власності на зазначену квартиру.

11 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 листопада 2008 року за заявою ОСОБА_2 скасовано заочне рішення цього суду від

14 серпня 2008 року, справу призначеного до розгляду у загальному порядку.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 червня

2012 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_12, яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: Чорноморська селищна рада Комінтернівського району Одеської області, служба у справах дітей Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області, відділ паспортно-реєстраційної та імміграційної роботи Комінтернівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Одеська товарна біржа, приватний нотаріус Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_14, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання договору купівлі-продажу недійсним задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 11 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_11, посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_14, зареєстрований в реєстрі за № 1766. Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Витребувано зазначену квартиру від ОСОБА_11 та повернуто її у власність ОСОБА_2 Зазначене судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Частиною четвертою зазначеної норми закону передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Визначені статтею 1281ЦК України строки пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців є преклюзивними, їх сплив має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права).

Поняття «строк пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред'явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки встановлені частинами другою і третьою цієї статті.

Зазначений правовий висновок, викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі 14-53цс18.

Правовим наслідком нікчемності договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 10 счіня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у простій письмовій формі, є обов'язок спадкоємця ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 20 000 дол. США, які ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_1 на виконання його умов за розпискою від 10 січня 2018 року.

Апеляційний суд правильно відхилив твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження отримання

ОСОБА_4 від нього грошових коштів у розмірі 20 000 дол. США, оскільки відповідно до принципу змагальності сторін, саме відповідач зобов'язаний був довести, що підпис у розписці від 10 січня 2008 року вчинено не

ОСОБА_4

Разом з тим, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанції не урахували положення статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців, та звернули увагу, що ОСОБА_1, будучи достовірно обізнаним про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 ще у 2008 році, та з

2009 року про те, що відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_4, з вимогою до нього про стягнення грошових коштів у порядку статті 1281 ЦК України звернувся лише у липні 2015 року, тобто з пропуском строків, передбачених статтею 1281 ЦК України. Вказане позбавляє позивача права такої вимоги до спадкоємця ОСОБА_2

Частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України установлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково й ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки судами попередніх інстанцій правильно з'ясовані обставини справи та встановлено правовідносини сторін, що не потребує додаткового збирання доказів, однак невірно застосовано норми матеріального права, зазначене відповідно до статті 412 ЦПК України є підставою для скасування рішення судів попередніх інстанцій та ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за необгрунтованістю.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу відповідача задоволено частково та постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позову, з позивача на відшкодування судових витрат, понесених відповідачем у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання касаційної скарги у розмірі 4 384,50 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 грудня

2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 11 травня

2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги 4 384,50 грн.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик