Справа № 419/1682/18
Провадження № 2-о/419/236/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2018 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Мартинюка В. Б.,

присяжних ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю: секретаря Тимофєєва В. В.,

заявника ОСОБА_3,

представника заявника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, заінтересована особа: Новоайдарська селищна рада, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Новоайдарського районного суду Луганської області з заявою про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересована особа: Новоайдарська селищна рада.

В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що її син ОСОБА_5 зареєстрований у квартирі, яка розташована за адресою: Луганська обл., смт Новоайдар, кв. МируАДРЕСА_1, та є її співвласником, якому належить 1/4 частка вищевказаної квартири, проте виїхав з смт Новоайдар в 2003 р. до м. Луганська, де проживав та працював. З 2010 р. будь-які контакти між заявником та її сином припинилися, його місцезнаходження заявнику невідоме. З 2011 р. і по теперішній час жодних відомостей про його місцеперебування заявнику не відомо.

Встановлення факту безвісної відсутності ОСОБА_5 заявнику необхідно для отримання субсидії.

На підставі вищенаведеного, заявник просить суд визнати ОСОБА_5 безвісно відсутнім.

Заявник ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, ОСОБА_3 пояснила, що останній раз бачила сина в 2010 р. коли помер її батько. З 2011 р. від нього не було жодних відомостей, між ними були гарні стосунки. Вона спілкувалася з невісткою в 2010 р., однак невістка сказала, що вони з ними спілкуватися не хочуть. Визнання ОСОБА_5 безвісно відсутнім необхідно їй у зв`язку з тим, що він є співласником квартири, частка якого складає ?.

Представник заінтересованої особи Новоайдарського селищної ради ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні питання покладався на розсуд суду.

Суд, заслухавши заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заявлені вимоги не обгрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 246 ЦК України виникнення справ про визнання громадян безвісті відсутніми або оголошення їх померлими зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядаються судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами.

Згідно ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці його постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Згідно із ст.ст. 305, 306 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцем знаходження її майна. У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, яка пропалабезвісти.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 є сином заявника, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12). ОСОБА_5 зареєстрований у квартирі, яка розташована за адресою: Луганська обл., смт Новоайдар, кв. МируАДРЕСА_1, та є її співвласником, якому належить ? частка вищевказаної квартири, що підтверджується копією домової книги (а.с.5-9) та копією свідоцтва про право власності на житло (а.с.10), проте за місцем реєстрації не мешкає з 2003 р., що підтверджується актом депутата Новоайдарської селищної ради (а.с.13).

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за неправдиві показання, засвідчив суду, що ОСОБА_3 була його сусідкою, він знає, що у ОСОБА_3 є сини ОСОБА_8 та ОСОБА_9, проте ОСОБА_5 він ніколи не бачив.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за неправдиві показання, засвідчила суду, що вона є сусідкою заявника. Син заявника давно не проживає з ними, приблизно з 2012-2013 р.р., останній раз бачила його в 2006 р., ОСОБА_10 інколи вона бачила, а молодшого сина ні.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за неправдиві показання, засвідчив суду, що їх син живе в м. Луганську, останній раз був присутнім на похороні в тестя, однак не підходив до них.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за неправдиві показання, засвідчила суду, що останній раз бачила ОСОБА_5 в 2006 р. Вони були особисто з ним знайомі, після одруження виїхав в м. Луганськ.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за неправдиві показання, засвідчила суду, що перебуває із заявником у дружніх відносинах з 2012 р.

У відповідності зі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Таким чином, для визнання фізичної особи безвісно відсутньою необхідне встановлення наступних умов: відсутність протягом одного року в місці постійного проживання фізичної особи; відсутність відомостей в місці такого проживання про фізичну особу протягом року; неможливість встановлення місця перебування фізичної особи.

Визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, а тому при розгляді справ такої категорії необхідно з`ясування всіх обставин щодо зникнення особи, вжитих для її розшуку заходів, а також місця її проживання, яким за положеннями ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Враховуючи викладене, належних та допустимих доказів відсутності відомостей про місце перебування ОСОБА_5 протягом одного року суду не надано, а факти відсутності спілкування заявника з ОСОБА_5 не є доказом того, що ОСОБА_5 безвісно відсутній.

Разом з тим, дані про відсутню особу можуть міститися у довідках адресних столів (бюро), документах про постійну (тимчасову реєстрацію), у довідках про те, коли громадянин останній раз сплачував комунальні послуги, користувався пільгами, отримував поштові перекази і кореспонденцію, докази вживання заходів по встановленню місця знаходження громадянина, відносно якого ставиться питання про визнання його безвісно відсутнім, докази відсутності відомостей про інше місце проживання громадянина, докази відсутності або наявності умисної поведінки громадянина, який ховається від відбування покарання, примусового виконання судових актів і актів інших органів, знімав з рахунків грошові кошти тощо.

Таким чином, особливістю при розгляді питання про визнання особи безвісно відсутньою не є просто фактична відсутність відомостей у заявника про місце її перебування. Не може вирішуватись питання про визнання особи безвісно відсутньою, якщо особа хоча і відсутня, але є інформація про місце її перебування.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Однак, заявником не надано до суду доказів на підтвердження вчинення дій щодо розшуку її сина ОСОБА_5 та звернення до правоохоронних органів з даного приводу.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність та допустимість, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки вона не обґрунтована належними та допустимими доказами, оскільки заявницею не було вказано на будь-які обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, беручи до уваги те, що заявник не зверталась до правоохоронних органів з метою встановлення місцязнаходження ОСОБА_5, оскільки особливістю при розгляді питання про визнання особи безвісно відсутньою не є просто фактична відсутність відомостей про місце її перебування.

З'ясувавши всі обставини у справі, судом не встановлено достатніх підстав, які б надали суду можливість визнати ОСОБА_5безвісно відсутнім, адже визнання особи безвісно відсутньою є крайньою мірою і може застосовуватися лише у випадках встановлених законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, заінтересована особа: Новоайдарська селищна рада відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: В. Б. Мартинюк

Присяжні: ОСОБА_1

ОСОБА_2

Повний текст рішення складено 03.09.2018 р.