Справа № 296/6556/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Четвертухи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2018 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулась ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, що зареєстровано між нею та ОСОБА_2,оскільки вони мають різні характери, погляди на життя та сімейні відносини. Це призвело до того, що тривалий час як родина вони не проживають, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків. На думку позивача, сімя розпалась остаточно і примирення є неможливим.

Крім того, позивач просить ухвалити рішення щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів щомісяця у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) для утримання їх неповнолітньої дочки ОСОБА_3, 11.03.2014 р. н., так, як відповідач не бере участі в утриманні дитини, яка проживає разом з нею і потребує постійного догляду та матеріальних витрат тощо. ОСОБА_1 також просить неповнолітню дочку залишити на проживання з нею.

Ухвалою судді від 23 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

У судове засідання позивач не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій проти задоволення позову не заперечив.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 3 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між ОСОБА_1, 10.07.1992 р. н., і ОСОБА_2, 08.11.1986 р. н., зареєстровано шлюб, актовий запис № 1572 (а. с. 3).

Згідно копії свідоцтва про народження, під час проживання в шлюбі у сторін 11 березня 2014 року народилась дочка ОСОБА_3 (а. с. 4).

Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам подружжя.

З викладених у позові пояснень позивача вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, через що позивач відмовляється від примирення.

Згідно зі ст.56 СК України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Виходячи з викладеного та відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд вважає вимогу щодо розірвання шлюбу обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї суперечило б інтересам позивача, яка бажає їх припинення.

Крім того, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, суд залишає її на подальше проживання з матірю, що, відповідно до ч.2 ст.141 СК України, не впливає на обсяг прав батьків і не звільняє їх від обовязків щодо неї.

Згідно ст.ст.180, 181 СК України, суд також вирішує питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів для утримання неповнолітньої дитини, оскільки батьки рівною мірою зобовязані її утримувати до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.1 ст.183 СК, суд визначає розмір аліментів на неповнолітню дитину з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дітей; стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

Однією із умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу та зобов'язання обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, яка проживає з позивачем і потребує матеріальної допомоги і те, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоровя або за іншими підставами не спроможний надавати матеріальної допомоги на утримання своєї неповнолітньої дочки.

Оцінюючи викладені та встановлені обставини, суд дійшов висновку і стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст.109, 110, 112, 141, 180-183, 191 СК України, ст.ст.3, 4, 5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 430 ЦПК України ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Шлюб, який зареєстрований 3 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між ОСОБА_1, 10.07.1992 р. н., і ОСОБА_2, 08.11.1986 р. н., актовий запис № 1572 - розірвати.

Неповнолітню ОСОБА_4, 11.03.2014 р. н., залишити на проживання з матірю ОСОБА_1, 10.07.1992 р. н.

Стягувати з ОСОБА_2, 08.11.1986 р. н., на користь ОСОБА_1, 10.07.1992 р. н., аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, 11.03.2014 р. н., у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 10 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету України судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в Житомирському апеляційному суді через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів.

Копію рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення.

Суддя О. П. Сингаївський