Справа № 128/1723/18

РІШЕННЯ

Іменем України

09.10.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі Кузьменко А.О., без участі сторін та їх прендставників,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2018 до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом звернувся ОСОБА_1 до Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 січня 2016 року померла ОСОБА_2, після її смерті відкрилась спадщина на відповідне майно, в тому числі на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами № 16 (8), що знаходиться в селі Гавршівка Вінницького району Вінницької області по вул. Задворного.

Вказує, що за життя ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого заповіла все своє майно де б воно не було і з чого б не складалося, а також все що їй буде належати, на що вона мала право по закону на день смерті, - ОСОБА_1.

Зазначає, що отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі на спадковий житловий будинок позивач не має можливості, оскільки свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок не є документом, що свідчить про перебування його у власності ОСОБА_2, так як вказує, що двір є колгоспним, що не дає можливості реалізувати спадкові права.

Просить суд визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами №16 (8), що знаходиться в селі Гавришівка Вінницького району Вінницької області по вул. Задворного.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не зявилися, через канцелярію суду представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача- Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області також в судове засідання не зявився та надав заяву про розгляд даної справи у його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтованій та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлено, що 09.01.2016 року померла ОСОБА_2, в с. Гавришівка, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4).

За життя ОСОБА_2 18.08.2008 року склала заповіт, яким заповідала ОСОБА_1, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона матиме право за законом (а.с.53 зі звороту). Даний заповіт не змінено і не скасовано.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина відповідне спадкове майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в с. Гавришівка, вул. Задворного, 8, Вінницького району Вінницької області, який належав померлій згідно свідоцтва №89 про право особистої власності на домоволодіння від 22.08.1988 року (а.с.5).

Дане домоволодіння належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_2 (а.с.5). З погосподарських книг на вищезазначене домоволодіння убачається, що станом на 1991-1995 роки, крім голови даного колгоспного двору ОСОБА_2, інші члени двору відсутні (а.с.14).

Позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв, оскільки подав до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2, що підтверджується заявою від 19.02.2016 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2, яка витребувана на ухвалу суду (а.с.47-74).

Однак, як вбачається з постанови Вінницької районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.02.2018 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на даний житловий будинок, оскільки свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок не є документом, що свідчить про перебування його у власності ОСОБА_2, так як вказує, що двір є колгоспним, що не дає можливості реалізувати спадкові права(а.с. 22).

Інші спадкоємці, яким заповіла ОСОБА_2вищезазначений житловий будинок та особи, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_2 відсутні.

Рішенням Гавришівської сільської ради Вінницького району від 18.02.1997 року №8 вирішено провести перенуменрацію житлового будинку, який розташований по вул. Задворного с. Гавришівка Вінницького району з №8 на №16 (а.с.16).

Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2, як голова колгоспного двору № 8, розташованого в с. Гавришівка, по вул. Задвороного Вінницького району Вінницької області проживала в даному дворі та вела господарство; станом на 1991 рік інші члени колгоспного двору - відсутні; рішенням сільської ради від 18.02.1997 року даний двір перенумеровано з № 8 на №16.

Позивач у справі є єдиним спадкоємцем за заповітом , після смерті ОСОБА_2

Тому, за таких обставин суд уважає, що позовні вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2, так як подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини в строк передбачений законодавством, позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має, оскільки спадковий житловий будинок відноситься до суспільної групи домогосподарств - колгоспний двір.

Виходячи з вищевикладеного , суд прийшов до висновку що задоволення позову відповідає вимогам закону, законним інтересам сторін та не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, Суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла 09 січня 2016 року, на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в с. Гавришівка, по вул. Задворного № 16, Вінницького району Вінницької області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня отримання його копії , шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: