Справа № 545/3022/18
Провадження № 2-о/545/128/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" грудня 2018 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Кіндяк І.С.

з участі секретаря Лабовкіної Г.Г.

розглянувши у відкритому у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Щербанівська сільська рада Полтавського району Полтавської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в и р і ш и в :

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту неможливості використання земельної ділянки за цільовим призначенням, - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, так як затверджено генеральний план забудови багатоповерхівок в межах якого знаходиться дана земельна ділянки, що в подальшому стане перешкодою для власника у розпорядженні своїм майном за його цільовим призначенням.

Від заявника до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Від заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує.

Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного .

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно договору Міни № 3993 від 12.12.2015 року, заявник, - ОСОБА_1 був власником земельної ділянки площею 2,5753 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться в с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області.

Також встановлено, що зазначена земельна ділянка була поділена, та сформована нова земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2, загальною площею 2,06 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області та належить Заявнику на праві приватної власності, що а підтверджується Витягом з ДЗК про земельну ділянку, серія НВ- 017 від 27.07.2017 року.

Згідно Генерального плану дана земельна ділянка знаходиться в масиві, який підлягає багатоповерховій забудові, що підтверджується Рішенням Двадцятої сесії шостого скликання Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 08.06.2017 року «Про затвердження детального плану території обмеженої вул. Геннадія Біліченка та вул. Параджанова в с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області. І це відображено на схемі розташування земельної ділянки Заявника в межах детального плану.

Отже, можливо зробити висновок про те, що відповідно до затвердженного детального плану забудови території обмеженої вул. Геннадія Віліченка та вул. Параджанова в с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області, - ОСОБА_1 як власник земельної ділянки не має фактичної можливості використовувати її за цільовим призначенням у відповідності до затвердженого детального плану.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суди розглядають в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Із змісту статті 316 Цивільного кодексу України, випливає, що правом власності є право особи на річ (майно) , яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Змістом права власності є правомочності щодо права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право володіння являє собою забезпечену нормами права можливість постійного матеріального зв'язку особи з річчю, що дозволяє їй використовувати корисні якості речі, а в разі необхідності вирішити питання про її подальшу долю. Користування є складовою права власності, що передбачає засновану на законі можливість використання корисних властивостей речі для задоволення потреб власника або попитів інших осіб. Правомочність розпорядження - це особисте юридично забезпечене право власника приймати рішення про подальшу долю речі, що належить йому, шляхом її відчуження, знищення, передачі в тимчасове володіння. Зазначені правомочності власності в сукупності можуть належати лише власникові, який має право водночас володіти, користуватися й розпоряджатися належним йому майном, а також застосовувати передбачені законом засоби його захисту від будь-якого протиправного втручання.

Статтею 1 Протоколу 1 КЗПЛ, визначено право кожної фізичної особи мирно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності є непорушним. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання.

Частиною 1 статті 78 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі, споруджувати житлові будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Частиною 4 статті 373 Цивільного кодексу України, визначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Таким чином чинне законодавство не містить заборони щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян, оскільки власники земельних ділянок мають право на свій розсуд вільно розпоряджатися своєю власністю (земельною ділянкою), в тому числі і змінювати її цільове призначення.

Пряма заборона на здійснення житлової забудови на земельній ділянці, відведеній для особистого селянського господарства та ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в українському законодавстві відсутня.

Водночас, якщо земельна ділянка, виділена під ОСГ та ведення товарного сільськогосподарського виробництва, перейшла у власність громадян України внаслідок надання її за рішенням відповідних органів влади, або придбана у власність на підставі цивільно-правових правочинів (купівля-продаж, міна, дарування тощо), то відповідно до постанови Кабміну «Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб» вони мають право ініціювати зміну цільового призначення своєї земельної ділянки.

Згідно ч. 1 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі, споруджувати житлові будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Згідно ч. 4 ст. 373 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Таким чином чинне законодавство не містить заборони щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян для ведення особистого селянського господарства та ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на землі для рекреаційного призначення, в т.ч. об'єктів стаціонарної рекреації, будівництво багатоквартирних житлових будинків, оскільки власники земельних ділянок мають право на свій розсуд вільно розпоряджатися своєю власністю (земельною ділянкою), в тому числі і змінювати її цільове призначення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31,03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд вважає встановленим той факт, що навколо земельної ділянки заявника вже ведеться будівництво багатоповерхових житлових будинків, а також існують вже зведені багатоповерхівки, тому заявник ОСОБА_1 позбавлений фактичної можливості використовувати свою земельну ділянку за її цільовим призначенням, тому заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 9, 10, 11, 12, 13, 17, 81, 293-294, 315-319 ЦПК України , суд , -

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа: Щербанівська сільська рада Полтавського району Полтавської області, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт неможливості використання земельної ділянки за цільовим призначенням: «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» та доцільності його зміни, відповідно до затвердженого Детального плану території обмеженої вул. Геннадія Біліченка та вул. Параджанова в с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області, в межах якого знаходиться земельна ділянка загальною площею 2,06 га., кадастровий номер НОМЕР_2, яка належить ОСОБА_1 та знаходиться за межами населеного пункту на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-ти денний строк з дня його проголошення.

Суддя Полтавського районного суду І.С. Кіндяк