ПОСТАНОВА

Іменем України

02.08.2018 року м. Кропивницький

Справа № 404/997/17

Провадження № 22-ц/781/1395/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О.Л. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Кіровського районного суду Кіровоградської області (суддя Панфілова А.В.) від 29 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. З урахуванням заяви позивача від 3 листопада 2017 року про зменшення позовних вимог, він просив суд визнати автомобіль «Hyundai Getz», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя, в порядку розподілу майна подружжя визнати за ОСОБА_5 права власності в цілому на цей автомобіль, стягнувши з неї на його користь грошову компенсацію належної йому частки у розмірі ? - 81580 грн. 55 коп.

У лютому 2018 року ОСОБА_5 пред'явила до ОСОБА_4 зустрічний позов про визнання за нею права власності на ? частку у квартирі АДРЕСА_1, припинивши право ОСОБА_4 на вказану частку та стягнення з неї, ОСОБА_5, на користь ОСОБА_4 грошової компенсації його частки.

25 травня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення свого позову в якій просив забезпечити його шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_5 майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_2.

Своє клопотання він обґрунтовував тим, що протягом розгляду справи відповідач без його згоди розпорядився їх спільним автомобілем, компенсацію за належну йому частку у спільному майні не сплатив натомість придбав собі житловий будинок. Зважаючи на ці обставини, а також на те, що розмір його вимог є значним, він вважає, що існують обґрунтована загроза утруднення виконання можливого рішення суду за його позовом, у випадку невжиття заходів забезпечення.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 травня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено.

Суд мотивував ухвалене ним рішення тим, що пред'явлені сторонами взаємні вимоги є грошовими і можуть бути зараховані, тому відсутні ризики невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Позивач оскаржив ухвалу суду від 29 травня 2018 року в апеляційному порядку, просив скасувати судове рішення і ухвалити нове, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Позивач посилається на незаконність і необґрунтованість ухвали суду. На його думку суд не врахував, що відповідач, не зважаючи на існування спору щодо спільного майна, самостійно розпорядилася ним та приховала цей факт від позивача, а отримані кошти витратив на власні потреби. Йому незрозумілий висновок суду про можливість взаємного зарахування зустрічних вимог сторін так, як в обох позовах ставиться питання про стягнення коштів з відповідача на користь позивача. Накладення арешту на майно відповідача не позбавлятиме його права володіти та користуватися цим майном, а отже не завдасть відповідачу шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_5 просить суд залишити вимоги апеляційної скарги позивача без задоволення, а ухвалу суду від 29 травня 2018 року без змін. Вона вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а вимога позивача про накладення арешту на будинок є неспівмірною з його позовними вимогами. Крім того, вона вказує, що будинок, на який просить накласти арешт позивач, 31 липня 2018 року вона подарувала ОСОБА_6

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися. При цьому позивач надіслав засобами електронного зв'язку письмову заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку його перебуванням за межами міста Кропивницького.

За змістом ч. 1 ст. 372 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд апеляційної інстанції може відкласти розгляд справи, якщо визнає повідомлені ним причини неявки поважними.

Суд вважає, що клопотання позивача про відкладення розгляду справи являється необґрунтованим так, як він не навів достатніх аргументів неможливості з'явитися у судове засідання для вирішення його апеляційної скарги, не вказав причин його відсутності у місці свого проживання. Відкладення розгляду справи матиме наслідком порушення строку її розгляду. У зв'язку з цим суд відхилив клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Враховуючи неявку всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову передбачені ч. 1 ст. 150 ЦПК України, пунктом першим якої вказано, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться в інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сторони пред'явили один до одного зустрічні грошові вимоги, які можуть бути зараховані, у випадку повного або часткового їх задоволення, а тому вважав, що утруднення або неможливість виконання рішення суду виключається.

Проте погодитися з таким висновком суду неможливо.

Суд першої інстанції не врахував суті пред'явлених сторонами позовних вимог, а саме: позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію своєї частки у спільному майні подружжя, натомість відповідач вимагає припинити право позивача на частку у спільному майні (спільна часткова власність) і стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію такої частки.

Зарахуванню підлягають лише зустрічні однорідні вимоги. Натомість пред'явлені і позивачем, і відповідачем позовні вимоги передбачають обов'язок тільки відповідача сплатити грошову компенсацію позивачу за його частку у спільному майні, отже ці вимоги не можуть бути зараховані.

Таким чином висновок суд, покладений в основу оскаржуваного судового рішення, не відповідає обставинам справи, що є підставою для скасування ухвали суд і постановлення нового судового рішення (п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Суд також не дав оцінки тим обставинам, що ОСОБА_5 визнає, що вона продала автомобіль марки «Hyundai» модель «Getz», реєстраційний номер НОМЕР_1, який був придбаний у період шлюбу з позивачем. Суд також не врахував пояснення позивача, що відповідач відчужив автомобіль після пред'явлення позову про поділ спільного майна подружжя.

Поза увагою суду лишилося те, що на належну сторонам по справі квартиру накладено обтяження на користь третьої особи, а також те, що у справі відсутні відомості про наявність у відповідача достатніх коштів або майна, крім житлового будинку, за рахунок якого може бути виконане можливе рішення суду про задоволення вимог позивача.

Колегія суддів вважає, що доводи позивача, якими обґрунтовано його клопотання про забезпечення позову, заслуговують на увагу.

Проте, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції і ухвалюючи нове судове рішення, апеляційний суд позбавлений можливості забезпечити пред'явлений позивачем позов у визначений ним спосіб так, як на час вирішення цього питання житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_2 вибув з власності ОСОБА_5 на підставі договору дарування, укладеного нею 31 липня 2018 року. Право власності на це майно в теперішній час зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за іншою особою.

Так, як майно, на яке позивач просить накласти арешт, не належить відповідачу і не підлягає передачі йому, то забезпечити позов у спосіб, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, неможливо.

У зв'язку з цим в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову належить відмовити з інших, ніж зазначені в ухвалі суду першої інстанції, підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 травня 2018 року скасувати і постановити нове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_7 про задоволення його позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 2 серпня 2018 року.

Головуючий О.Л. Карпенко

Судді: О.Л. Дуковський

С.І. Мурашко