Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 320/6433/15-ц

провадження № 61-11285св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Мелітопольгаз»,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року в складі колегії суддів: Савченко О. В., Гончар М. С., Маловічко С. В.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз» (далі -

ВАТ «Мелітопольгаз»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Мелітопольгаз» (далі - ПАТ «Мелітопольгаз») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування збитків.

Позовна заява мотивована тим, що 21 січня 2013 року працівниками

ВАТ «Мелітопольгаз» було здійснено огляд газових приладів у будинку відповідача у результаті якого виник сумнів щодо відповідності заводської пломби на лічильнику газу. 24 січня 2013 року працівниками

ВАТ «Мелітопольгаз» разом із працівниками служби метрології було проведено огляд приладу обліку газу та складено акт № 21/13 про виявлені порушення та про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи, проте відповідач не доставив демонтований лічильник для проведення експертизи.

Посилаючись на те, що акт про виявлені порушення є підставою для відшкодування збитків, та з урахуванням уточнень позовних вимог

ПАТ «Мелітопольгаз» просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь збитки у розмірі 685,34 грн.

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ВАТ «Мелітопольгаз», правонаступником якого є ПАТ «Мелітопольгаз», про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що акт про виявлені порушення, складений

24 січня 2013 року працівниками ВАТ «Мелітопольгаз», є недійсним, оскільки не містить його підпису як споживача послуг, тому нарахована на його підставі сума збитків не може бути стягнута з нього. Також посилався на те, що

12 лютого 2013 року його було незаконно відключено від газопостачання, хоча на той час він не мав безспірної заборгованості. У результаті незаконних дій відповідача він змушений був обігрівати будинок за допомогою електричних приладів, внаслідок чого йому завдано майнову шкоду в розмірі 8 203,00 грн, а також моральну шкоду.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд визнати недійсним акт про виявлені порушення, складений 24 січня 2013 року ВАТ «Мелітопольгаз», стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в розмірі 8 203,00 грн та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Справа переглядалась судами попередніх інстанцій неодноразово.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 01 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 червня 2014 року, позов ВАТ «Мелітопольгаз» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Мелітопольгаз» збитки у розмірі 685,34 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ «Мелітопольгаз» на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 8 203,00 грн та моральну шкоду - 3 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду в частині вирішення зустрічного позову ВАТ «Мелітопольгаз» звернулося зі скаргою до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року касаційну скаргу

ВАТ «Мелітопольгаз» задоволено частково. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 червня 2014 року скасовано в частині зустрічного позову та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 18 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Мелітопольгаз» на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 8 203,00 грн та моральну шкоду - 3 000,00 грн, усього 11 203,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 неправомірними діями працівників

ВАТ «Мелітопольгаз» щодо відключення будинку ОСОБА_4 від газопостачання заподіяну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із відсутності, передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

У лютому 2017 року ПАТ «Мелітопольгаз» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України ця справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на час відключення будинку ОСОБА_4 від мереж газопостачання ним не була погашена сума заборгованості за спожитий газ у розмірі 435,07 грн.

У жовтні 2013 року відбулось підключення будинку ОСОБА_4 до мереж газопостачання.

Ухвалюючи рішення у справі про відмову в задоволенні позову

ОСОБА_4, апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що у відповідача були всі підстави для відключення будинку ОСОБА_4 від газопостачання у зв'язку із заборгованістю за спожитий газ, обґрунтовано вважав, що підстав вважати, що дії відповідача з відключення газопостачання не відповідали вимогам Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), та умовам укладеного між сторонами договору, немає, як і немає підстав для відшкодування майнової та моральної шкоди, з підстав заявлених позивачем, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про стягнення з публічного акціонерного товариства «Мелітопольгаз» майнової та моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є.Червинська