Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

представник позивача (ОСОБА_1.) - адвокат ОСОБА_2,

позивач (ОСОБА_3) - не з'явився,

представник відповідача - Яценюк Л.П.,

представник третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщення та зобов'язати видати ордер,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , звертаючись до суду зі спільним позовом до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, просили ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати Дніпровську районну у місті Києві державну адміністрацію видати ОСОБА_3 ордер на право зайняття жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 у складі осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_1.

21 вересня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справи та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що ОСОБА_3 разом з донькою ОСОБА_1, зареєстровані та проживають в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих у житловому приміщенні, в 1992 році вказана квартира була надана ОСОБА_3, як працівнику УВС міста Києва, на сім'ю з трьох осіб: позивача, його дружину ОСОБА_5, та доньку ОСОБА_1, квартира знаходилася у відомчому будинку Дарницького вагоноремонтного заводу, підставою для вселення у квартиру стало розпорядження на право зайняття жилої площі в сімейному гуртожитку для тимчасового проживання, виданого на підставі рішення адміністрації Дарницького РУВД м. Києва від 22 жовтня 1992 року за №20/788.На підставі розпорядження КМДА від 03.08.2000 року № 1326 « Про прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх мереж, відокремлених об'єктів комунального призначення та соціальної інфраструктури Дарницького вагоноремонтного заводу» будинок АДРЕСА_1 у статусі житлового будинку було передано до комунальної власності територіальної громади м. Києва.Відповідно до розпорядження КМДА від 10.12.2010 року № 1112 «Питання організації управління районами в м. Києві» житловий будинок АДРЕСА_1 віднесено до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.Розпорядженням Дніпровської в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 року «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» об'єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади м. Києва, передані до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, у тому числі і зазначений житловий будинок закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». В порядку досудового врегулювання спору позивачі звертались до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з приводу видачі ордера та укладання договору найму, однак отримали відмову, тому вимушені звернутись з цим позовом до суду, оскільки в іншій спосіб захистити порушенні житлові права не виявляється за можливе.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, просить позовні вимоги задовольнити на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача - Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації - Яценюк Л.П., в судовому засіданні позов визнала, просила позов задовольнити на підставі наявних у справі доказів, які свідчать про правомірність користування позивачами спірним жилим приміщення, та враховуючи правовий статус житла, виникнення у позивачів права отримати ордер на житлове приміщення у відповідності до положень ст.58 Житлового кодексу України.

Представник третьої особи - Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, Мацієвська О.П. в судове засідання не з'явилась, до суду надійшли пояснення третьої особи разом з клопотанням про розгляд справи у відсутності представника, за змістом поданих до суду пояснень, третя особа підтримує позов та просить позовні вимоги задовольнити на підставі наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, на підставі рішення адміністрації Дарницького РУВД м. Києва від 22 жовтня 1992 року за №20/788, ОСОБА_3, як працівнику УВС міста Києва, на сім'ю з трьох осіб: він, його дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_1, надана квартира АДРЕСА_1, з право зайняття жилої площі в сімейному гуртожитку для тимчасового проживання.

09 лютого 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Починаючи з 1992 року, з моменту заселення до гуртожитку, ОСОБА_3 разом з донькою ОСОБА_1, зареєстровані та проживають у однокімнатній квартирі АДРЕСА_1), що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих у житловому приміщенні.

На підставі розпорядження КМДА від 03.08.2000 року № 1326 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх мереж, відокремлених об'єктів комунального призначення та соціальної інфраструктури Дарницького вагоноремонтного заводу» будинок АДРЕСА_1 у статусі житлового будинку було передано до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Відповідно до розпорядження КМДА від 10.12.2010 року № 1112 «Питання організації управління районами в м. Києві» житловий будинок АДРЕСА_1 віднесено до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

Розпорядженням Дніпровської у місті Києві державної адміністрації № 61 від 13.02.2015 року «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» з 16.02.2015 року зазначений житловий будинок закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Згідно положень ст.127 Житлового кодексу України передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Відповідності до положень ст.128 Житлового кодексу України, порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Статтею 129 Житлового кодексу України встановлено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Примірне положення про гуртожитки, затверджене Постановою Ради міністрів Української РСР від 03.06.1986 року № 208, передбачає порядок надання житлової площі в гуртожитках. Пунктами 9,10 вищевказаного Положення визначено, що жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно з договором найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордеру на жиле приміщення між наймодавцем-житлово-експлуатаційною організацією (а при її відсутності-відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем-громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 814 ЦК України, у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права і обов'язки наймодавця.

За змістом положень ст. 47 Конституції України, ст. 1 ЖК УРСР, кожний має право на житло. Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. ( ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України)

Способами захисту порушених прав, зокрема, є відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За нормою ст. 4 ЖК УРСР, що є спеціальним законом по відношенню до ЦК України, який регулює житлові відносини, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд, який включає: державний житловий фонд - жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі; громадський житловий фонд - жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям; фонд житлово-будівельних кооперативів; приватний житловий фонд - жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності.

З державного чи громадського житлового фонду громадянам можуть надаватися жилі приміщення як на загальних умовах (тим, що потребують поліпшення житлових умов), так і у якості службового житла - глава 1 розділу ІІІ ЖК УРСР «Надання жилих приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо обліку громадян, які відповідно законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності та делеговані повноваження щодо надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату; здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності.

Згідно ч. 6 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення.

На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. (ч. 1 ст. 58 ЖК УРСР)

На звернення ОСОБА_3 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з приводу вирішення питання про видачу ордеру та укладання договору найму, отримано відповідь від 29.01.2018 року за вих.№103/11-82-714, про відсутність правових підстав для видачі ордеру на зазначене житлове приміщення з посилання на те, що до райдержадміністрації не надходило розпорядження КМДА про зміну статусу з гуртожитку по АДРЕСА_1 на жилий будинок.

Згідно довідки, наданої КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна» від 22.04.2014 року, за даними інвентаризаційної справи будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним житловим будинком та саме у статусі житлового будинку його передано до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд вважає доведеним той факт, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на законних підставах вселились, постійно проживають та користуються спірним жилим приміщенням, утримують житло в належному стані та несуть витрати на утримання житла, здійснюють оплату за житлово-комунальні послуги, отже є такими, що набули право користування квартироюАДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 16 Житлового кодексу України до компетенції виконавчих комітетів селищних, сільських Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить, зокрема, право здійснювати облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; прийняття рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого жилого фонду; видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду.

Згідно зі ст. 58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ордер - правоустановлюючий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім'єю у жиле приміщення.

Як встановлено судом, жилий будинок для малосімейних (колишній гуртожиток), розташований за адресою: АДРЕСА_1, переданий до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району міста Києва, виконавчим органом є Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, оскільки на час прийняття рішенням районною адміністрацією щодо зміни статусу житла з гуртожитку на житловий будинок позивачі постійно користались спірним житлом та продовжують проживати в цій квартирі на час ухвалення судом рішення, відомості про наявність у них в користуванні чи власності іншого житла матеріали справи не містять,тому захист інтересів особи, яка припускає наявність порушення її житлових прав, шляхом встановлення певних юридичних фактів, серед іншого факту проживання особи в певному житловому приміщення, не суперечить природі житлових правовідносин, а в сукупності встановлених судом обставин дає підстави для задоволення вимог в частині спонукання уповноваженого органу видатиОСОБА_3 ордер на право зайняття жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 у складі двох осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_1.

Відповідно до правових позиції Європейського суду з прав людини, а саме до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно з ч.1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню.

За змістом положень ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України , позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщення та зобов'язати видати ордер, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись, ст.47 Конституції України, ст.ст. 16, 58, 61, 63, 127, 128, 129 Житлового кодексу УРСР, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщення та зобов'язати видати ордер, - задовольнити.

Визнати заОСОБА_1, ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_1

Зобов'язати Дніпровську районну у місті Києві державну адміністрацію видати ОСОБА_3 ордер на право зайняття жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 у складі осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_1.

Відповідно до положень ч.1 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я