ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м.Суми

Справа №584/234/18

Номер провадження 22-ц/788/1281/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

сторони:

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - Волокитинська сільська ради Путивльського району Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 18 травня 2018 року, ухваленого у складі судді Крєпкого С.І., у приміщенні Путивльського районного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 29 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У березні 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Волокитинської сільської ради Путивльського району Сумської області, третя особа: ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої вимоги мотивують тим, що у 2005 році вони придбали житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 шляхом передачі грошей власнику будинку ОСОБА_3, але письмового договору купівлі-продажу вони не укладали у зв'язку з відсутністю у останньої правовстановлюючих документів на будинок. На даний час позивачі мають намір в ньому зареєструватися, однак не мають документів на підтвердження права на будинок.

Посилаючись на те, що з 2005 року, тобто з моменту купівлі будинку, вони добросовісно, відкрито, безперервно володіють даним будинком більш, ніж 10 років, оскільки безперервно проживають у ньому, утримують, підтримують в належному стані, провели капітальний ремонт, сплачують всі комунальні платежі, з моменту придбання будинку переоформили договори на користування електричною енергією, а також у 2008 році за їх заявою були виконані електромонтажні роботи, просять визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю по 1/2 частці на житловий будинок загальною площею 115,1 кв. м, житловою площею 61,7 кв м, з існуючими надвірними спорудами: сарай «Б», сарай «В», сарай «Д», погріб «Пг», огорожа № 1-2, що знаходиться по АДРЕСА_1

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 18 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено.

Вказане рішення суду позивач ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, деякі обставини справи сприйняті судом неправильно, а також порушено норми процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що оскільки відповідач позов визнав, а третя особа також не заперечувала проти позову, це є підставою для суду відповідно до ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України для ухвалення рішення про задоволення позову. Вказує на те, що володіння спірним майном виникло незалежно від волі колишнього власника, а ОСОБА_3 не є власником будинку. Суд необґрунтовано зазначив в рішенні, що позивачі не надали належних і допустимих доказів, які б підтверджували добросовісність заволодіння житловими будинком.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_4, яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно даних погосподарської книги Волокитинської сільської ради за 2016-2020 роки станом на 01.12.2017 року власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.10).

Позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є подружжям (а. с. 9).

Згідно з довідкою Волокитинської сільської ради Путивльського району Сумської області №212 від 01 грудня 2017 року вони проживають без реєстрації у будинку по АДРЕСА_1 з 2005 року, користуються земельною ділянкою, що прилягає до даного будинку та сплачують земельний податок (а.с.12).

Крім того, позивачі користуються комунальними послугами за вказаною адресою (а.с.11,13,20).

Відповідно до технічного паспорту, виданого Путивльським БТІ 20 грудня 2017 року та довідки Путивльського БТІ № 46 від 28.12.2017 по АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок «А», загальною площею 115,1 кв.м, житловою площею 61,7 кв.м, з надвірними спорудами, а саме: сараєм «Б», сараєм «В», сараєм «Д», погребом «Пг» та огорожею №1-2, право власності на який не зареєстровано (а.с.15-17,18).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували добросовісність заволодіння спірним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, а посилання позивачів у позовній заяві на те, що вони у 2005 році придбали спірний будинок у ОСОБА_3, свідчить про наявність юридичного титулу на володіння цим майном, а це виключає такий обов'язковий критерій для застосування набувальної давності як безтитульність володіння. Відповідно за встановлених обставин справи та вимог закону відсутні правові підстави, передбачені ст. 344 ЦК України, для визнання права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння - особа при заволодіння чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Йдеться про безтитульне володіння, яке не має правової підстави.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК.

Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В своїй позовній заяві позивачі посилаються на те, що спірний будинок вони придбали у 2005 році шляхом передачі грошових коштів власнику будинку - ОСОБА_3, а вона в свою чергу передала ключі від будинку і дозволила ним розпоряджатися даним майном. Те, що власником спірного майна була ОСОБА_3 підтверджується Витягом з погосподарської книги Волокитинської сільської ради за 2016-2020 року (а. с. 10).

Таким чином спірне нерухоме майно знаходиться у володінні позивачів на відповідній правовій підставі, а саме: на підставі договору купівлі-продажу цього майна, який ними належно не оформлений.

Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що вони не придбавали будинок у ОСОБА_3, вона за ним тільки наглядала та передала їм ключі від нього. Проте ці обставини позивачами не зазначалися в позовній заяві та не досліджувалися в суді першої інстанції, а тому відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач визнав позов, а третя особа також не заперечувала проти задоволення позову, а тому суд першої інстанції повинен був відповідно до ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову, не заслуговують на увагу, оскільки Путивльський районний суд Сумської області своєю ухвалою від 12 квітня 2018 року обґрунтовано відмовив у прийнятті визнання відповідачем позову. Крім того визнання відповідачем позову не є безумовною підставою для задоволення позову.

Отже, вирішуючи спір, суд відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та в межах доказів, наданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позові, так як відсутні правові підстави, передбачені ст. 344 ЦК України для визнання права власності на спірний житловий будинок за набувальної давністю.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи, що ціна позову в даній справі визначена в 64360 грн. 00 коп., дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 18 травня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 серпня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.І.Собина

С.С.Ткачук