Ухвала

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 2-962/2009

провадження № 61-33701св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, правонаступниками якого є ОСОБА_5 і ОСОБА_6,

відповідачі: Львівська міська рада, Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, департамент економічної політики Львівської міської ради,

треті особи: обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, управління архітектури та містобудування Львівської міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2009 року у складі суді Волоско І. Р. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2017 року в складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, департаменту економічної політики Львівської міської ради, треті особи: обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, управління архітектури та містобудування Львівської міської ради, ОСОБА_7 ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання права власності.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він у 2006 році збудував житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, який є самочинним будівництвом. Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради трудящих від 22 серпня 1959 року № 996 під забудову цього будинку надано земельну ділянку площею 600 кв. м. Ухвалою сесії Львівської міської ради від 25 жовтня 2007 року № 1219 погоджено місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0354 га в оренду терміном на 10 років для завершення будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати за ним право власності на новостворений в період 2005-2006 років житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2009 року позов ОСОБА_4. задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на новостворене нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із достатності законних підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності на новостворений будинок, оскільки відповідно до проектної документації, проведене будівництво будинку відповідає БНіП та погоджене з Управлінням архітектури, сан-епідемстанцією району, Сихівським ГУМ НС України у Л/0, технічні умови погоджені у встановленому порядку.

07 липня 2009 року Сихівським районним судом м. Львова від 07 липня 2009 року постановлено окрему ухвалу.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вимоги позивача відповідають вимогам законодавства.

У вересні 2017 року ОСОБА_8 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2017 року, в якому просив скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Вказує на те, що оскаржувані рішення порушують його право на користування земельною ділянкою, яка надана для обслуговування багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, оскільки він, як співвласник квартири у вказаному будинку, позбавлений права користування земельною ділянкою, яка надана власником для його обслуговування. Земельну ділянку для будівництва будинку позивачу власник землі - Львівська міська рада, не передала, і право у позивача на земельну ділянку не могло виникнути, оскільки мешканці будинку по АДРЕСА_2, щодо вилучення земельної ділянки з їхнього користування згоди не надавали. Крім того, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та надано строк на подання заперечення.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_4, правонаступниками якого є ОСОБА_5 і ОСОБА_6, до Львівської міської ради, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, департаменту економічної політики Львівської міської ради, треті особи: обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», управління природних ресурсів та експертної оцінки», управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, управління архітектури та містобудування Львівської міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання права власності,за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик