Справа №705/3335/18
2-о/705/175/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого - судді Мазуренко Ю.В..

при секретарі Романовій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Умань заяву, що подана в порядку окремого провадження, ОСОБА_1, заінтересована особа Уманський міськрайонним відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення народження дитини на тимчасово окупованій території України.

Просила встановити факт народження дитини чоловічої статі ОСОБА_2, дата народження 11 березня 2018 року, місце народження місто Донецьк, Донецька область, Держава Україна; батько: ОСОБА_3, дата народження 24 липня 1988 року, громадянин України; мати: ОСОБА_1, дата народження 07 серпня 1988 року, громадянка України.

В обґрунтування своїх вимог заявник вказує, що 05.09.2009 року між нею, ОСОБА_1, та ОСОБА_4 було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 600.

11.03.2018 року в Центральній міській клінічній лікарні міста Донецьк вона народила хлопчика, що підтверджується дублікатом медичного свідоцтва про народження №362, виданим 30.03.2018 р.

20.03.2018р. вона звернулась до Київського відділу реєстрації актів цивільного стану «державної реєстраційної палати міністерства юстиції «ДНР» та отримала свідоцтво про народження дитини серії ДНР №053193 від 20.03.2018р., актовий запис №158. Оскільки даний документ не визнається Україною таким, на підставі якого проводиться державна реєстрація народження дитини, так як виданий він на тимчасово окупованій території України, тому 31.07.2018р. вона звернулась до Уманського міськрайонного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області - для державної реєстрації факту народження дитини.

01.08.2018р. вона отримала письмову відмову Уманського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області за №2289/16.7-04.03 із відповідними розясненнями, тому вона вимушена звернутися до суду з даною заявою.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з'явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, проте надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. У заяві також вказано, що заяву про встановлення факту народження дитини вона підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Уманського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в судове засідання не зявився, однак на адресу суду було надіслано відзив про встановлення факту смерті, в якому вказано, що вони не заперечують проти задоволення заяви і просять справу слухати у відсутність їх представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 189449 у відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьк Донецької області між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 05.09.2009 р. було зареєстровано шлюб, актовий запис № 600. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_1; дружини ОСОБА_1.

11.03.2018 р. заявник ОСОБА_1 народила дитину, про народження якого 30.03.2018 року в м. Донецьк видано медичне свідоцтво про народження за № 362, згідно якого ОСОБА_1, проживаюча ІНФОРМАЦІЯ_2 народила хлопчика.

Відповідно до свідоцтва про народження серії ДНР № 053193 від 20.03.2018 р., виданого Київським відділом записів актів цивільного стану м. Донецьк Державної ОСОБА_5 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, актовий запис № 158, ОСОБА_2, народився 11.03.2018 року, батьками якого вказані: батько ОСОБА_3, мати ОСОБА_1,

Дитина народилася в м. Донецьк, тобто на території, яка є тимчасово окупованою територією України згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово, на строк, що закінчується через один рік з дня набрання чинності Законом України "Про створення необхідних умов для мирного врегулювання ситуації в окремих районах Донецької та Луганської областей", запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015 до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Встановлення факту народження дитини заявниці необхідне для реєстрації народження її дитини в органах реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про народження дитини. Заявниця, яка є громадянкою України та зареєстрована у м. Донецьк, позбавлена можливості отримати свідоцтво про народження дитини та реалізувати інші права та обов'язки, пов'язані із народженням дитини.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п.7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст. 317-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно зі ст. 4 цього Закону органами державної реєстрації актів цивільного стану є : центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад.

Згідно п. 4 ст. 13 вищезгаданого Закону підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Пунктом 2 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: а) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 , та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року № 9; б) медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно ч.1 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Якщо документи про народження дитини відсутні то державна реєстрація її народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження.

Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті від 01.08.2018 р. за № 2219/16.7-043, виданої Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області встановлено, що предявлені заявником ОСОБА_1 документи, що підтверджують факт народження дитини, були видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому необхідно відмовити у державній реєстрації народження.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до наведеного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території є обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Факт, який просить встановити заявник, має для неї юридичне значення, оскільки необхідний для отримання свідоцтва про народження, згідно чинного законодавства України.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити заяву повністю та встановити факт народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в м. Донецьк.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

На підставі викладеного, керуючись 10, 11, 13, 76-81, 89, 247, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319, 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Уманський міськрайонним відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, -задовольнити.

Встановити факт народження дитини чоловічої статі ОСОБА_2, дата народження 11 березня 2018 року, місце народження місто Донецьк, Донецька область, Держава Україна; батько: ОСОБА_3, дата народження 24 липня 1988 року, громадянин України; мати: ОСОБА_1, дата народження 07 серпня 1988 року, громадянка України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Мазуренко