АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 679/1502/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1179/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: позивача ОСОБА_4 і його представника ОСОБА_5,

представника ПАТ «Укрсоцбанк» Панченка Д.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №679/1502/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 червня 2018 року про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_8, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_9, ОСОБА_10, Нетішинська міська рада, Крупецька сільська рада Славутського району Хмельницької області, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання набутого майна спільною сумісною власністю і поділ спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у домоволодінні.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

08 липня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_8, ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_9, ОСОБА_10, Нетішинська міська рада, Крупецька сільська рада Славутського району Хмельницької області, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання набутого майна спільною сумісною власністю і поділ спільного майна.

30 листопада 2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у будинковолодінні.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2015 року задоволено клопотання ОСОБА_4 про забезпечення позову і накладено арешт на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 площею 100,3 кв.м, нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 площею 3452,1 кв.м; АДРЕСА_3 площею 1503,2 кв.м.

06 червня 2018 року представник третьої особи ОСОБА_8 ОСОБА_11 звернувся до суду з клопотанням про скасування забезпечення позову у вигляді арешту, накладеного ухвалою Славутського міськрайонного суду від 08 липня 2015 року на нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 площею 3452,1 кв.м.

В обґрунтування клопотання зазначав, що 21 грудня 2017 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_8 був укладений договір про відступлення права вимоги, згідно з умовами якого до нього перейшло право вимоги за кредитними договорами №014/ZB02J7/3/001 від 14 лютого 2012 року, №014/ZB02J7/3/002 від 20 серпня 2012 року, договорами іпотеки №014/ZB02J7/3/001/2 від 14 лютого 2012 року, №014/ZB02J7/3/002/1 від 20 серпня 2012 року, укладеними з ОСОБА_7 та за договорами поруки, що були укладені з ОСОБА_9

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 червня 2018 року клопотання задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, знято арешт, накладений ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2015 року на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яке належить ОСОБА_7 та передане в іпотеку ПАТ «Фідобанк», правонаступником якого є ОСОБА_8

ОСОБА_4, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить її скасувати і відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_8 Посилається на порушення норм процесуального права. Розгляд справи не завершений, підстав для скасування забезпечення позову не було.

Згідно з п.п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 і його представник апеляційну скаргу підтримали. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» при вирішенні питання покладається на думку суду.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду не відповідає.

Згідно з п. 3 і п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у провадженні Нетішинського міського суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору: ОСОБА_8, ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_9, ОСОБА_10, Нетішинська міська рада, Крупецька сільська рада Славутського району Хмельницької області, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання набутого майна спільною сумісною власністю і поділ спільного майна та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у домоволодінні.

Предметом спору за цим позовом, серед іншого, є визнання спільною сумісною власністю нежитлової будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_2, площею 3452,1 кв.м, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_7

Остання передала зазначену будівлю в іпотеку згідно з договором іпотеки від 14 лютого 2012 року в забезпечення виконання умов укладеного нею в той же день кредитного договору з ПАТ «Ерсте Банк» (правонаступник ПАТ «Фідобанк»).

08 липня 2015 року ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області за клопотанням первісного позивача ОСОБА_4 позов забезпечено шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_7, у тому числі на зазначену будівлю, що перебуває в іпотеці ПАТ «Фідобанк».

21 грудня 2017 року за договором відступлення права вимоги між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_8, останній набув право вимоги за кредитними договорами, де ОСОБА_7 є боржником, а також за договорами іпотеки, укладеними на їх забезпечення та став іпотекодержателем нежитлової будівлі площею 3452,1 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_2.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При скасуванні заходів забезпечення позову суд першої інстанції погодився з доводами третьої особи та виходив з того, що накладений арешт на нежитлову будівлю позбавляє іпотекодержателя ОСОБА_8 реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в якості задоволення вимог за зобов'язанням ОСОБА_7

Однак такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року роз'яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Зазначений підхід має бути застосований і при розгляді питання про скасування забезпечення позову.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у п. 10 постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

При вирішенні питання про скасування забезпечення позову суд має виходити із принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, засад розумності, справедливості, а з'ясуванню підлягають обґрунтованість мотивів поданого клопотання учасника справи, можливість скасування забезпечення позову із дотриманням справедливого балансу інтересів усіх учасників справи та встановленням того, чи не відпали та (або) змінились обставини, які слугували підставою для застосування забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору між ОСОБА_4 і ОСОБА_7 за первісним позовом є встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання набутого майна спільною сумісною власністю та його поділ. До переліку такого майна входить нежитлове приміщення, на яке був накладений арешт.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову саме у справі, предметом спору у якій є встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання набутого майна спільною сумісною власністю та його поділ.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, Славутський міськрайонний суд в ухвалі від 08 липня 2015 року мотивував своє рішення тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, врахувавши при цьому інтереси усіх учасників справи.

Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. (ч. 1ст. 575 ЦК України)

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

На підставі ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

В силу ст. 23 зазначеного закону у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Звернення стягнення на майно, що передане в іпотеку та відповідальність відповідача ОСОБА_7 як іпотекодавця не є предметом спору у даній справі, а тому її зобов'язання за іпотечним договором правового значення при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі не мали.

З огляду на викладене, накладений арешт на спірне нежитлове приміщення внаслідок застосування забезпечення позову не порушує права ОСОБА_8 як іпотекодержателя до ухвалення рішення у даній справі, оскільки вирішення спору не вплине на наявність у нього права на звернення стягнення на предмет іпотеки, а забезпечення позову є лише тимчасовим заходом.

Крім того, при укладенні правочину про уступку права вимоги за кредитним зобов'язанням ОСОБА_7, ОСОБА_8 знав про наявність спору відносно вказаного майна та накладення на нього арешту.

При скасуванні забезпечення позову суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, не з'ясував у зв'язку з чим відпала необхідність у забезпеченні позову, які обставини, що враховані судом під час його застосування, змінилися, не врахував того, що відсутність забезпечення позову до вирішення спору може вплинути на обсяг майна, що підлягає поділу відповідно до позовних вимог.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги позивача є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 червня 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу.

У задоволенні заяви ОСОБА_8 про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай