ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9180/18Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М.
Провадження № 22-ц/817/250/18 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Сович Н.А.

з участю представника КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» - адвоката Сампари Н.М., ОСОБА_2 та її представника - адвоката ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/9180/18 за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2018 року, ухваленого суддею Черніцька І.М., повний текст рішення складено 04 жовтня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" про скасування наказу та поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до комунального некомерційного підприємства «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» (далі - КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2») про визнання незаконним і скасування наказу директора КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» за № 09-ОС від 31 січня 2018 року про переміщення ОСОБА_2 та поновлення її на посаді завідувача акушерського відділення №1 перинатального центру КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2».

В обґрунтування вимог вказує, що працювала у відповідача на посаді завідувача акушерським відділенням №1 перинатального центру КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2».

Наказом КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» від 31 січня 2018 року за № 09-0С, з 01 лютого 2018 року її переміщено з займаної посади на посаду завідувача відділенням приймально-оглядового та надання невідкладної медичної допомоги перинатального центру.

Вважає переміщення незаконним, оскільки відповідач змінив істотні умови трудового договору, найменування посади, місце безпосереднього виконання роботи, структурний підрозділ, коло функціональних обов'язків. Фактично відбулось її переведення на іншу роботу без її згоди.

Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2018 року вирішено:

"Позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» (вул.Р.Купчинського,14 м.Тернопіль ) про скасування наказу та поновлення на роботі задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» за № 09-ОС від 31 січня 2018 року «Про переміщення ОСОБА_2».

Поновити ОСОБА_2 на посаді завідувача акушерського відділення №1 перинатального центру Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» .

Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає до негайного виконання.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704,80 грн."

Не погодившись із даним рішенням КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, які вказують на те, що позивачка звернулась до суду із позовом з порушенням строку передбаченого ст. 233 КЗпП України.

Також зазначає, що висновки суду про те, що мало місце переведення ОСОБА_2 на іншу посаду, а не переміщення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки надані докази підтверджують, що залишилися незмінними всі істотні умови трудового договору.

В суді апеляційної інстанції представник КНП "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на доводи викладені в ній.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечили, вважають рішення суду законним і обґрунтованим і просили залишити його без зміни.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено наступні обставини, які не заперечувались сторонами.

Відповідно до Статуту комунального некомерційного підприємства «Тернопільська комунальна лікарня №2», затвердженого рішенням міської ради від 28 липня 2017 року за №7/16/20, дане підприємство є правонаступником Тернопільської комунальної лікарні №2, і є юридичною особою.

Встановлено, що ОСОБА_2 працювала у відповідача на посаді завідувача акушерського відділення №1 перинатального центру КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2 (до 02 листопада 2017 року - Тернопільська комунальна міська лікарня №2).

Відповідно до наказу від 31 березня 2017 року за №51-2 «Про забезпечення прав пацієнтів», лікарям-акушерам, зокрема позивачці, дозволено роботу в ургентному порядку поза робочий час для надання медичної допомоги в пологах вагітним пацієнткам згідно заяв вагітних з 01 квітня 2017 року.

Відповідно до Наказу КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» від 27 листопада 2017 року за №10-1 «Про зміни в штатному розписі» вирішено створити у структурі перинатального центру II рівня приймальне відділення із використанням штатних одиниць і медичних кадрів акушерського відділення №1, акушерського відділення №2, відділення неонатального догляду та лікування новонароджених. Зобов'язано ознайомити працівників акушерського відділення №1, акушерського відділення №2, відділення неонатального догляду та лікування новонароджених перинатального центру 11 рівня та фізіотерапевтичного відділення про істотні зміни функціональних обов'язків та можливе вивільнення у зв'язку з реорганізацією та відповідними змінами штатного розпису.

Позивачка була ознайомлена з наказом від 27 листопада 2017 року за №10-1 27 листопада 2017 року, що стверджується Списком ознайомлених осіб.

Обов'язки завідувача відділенням приймально-оглядового та надання невідкладної медичної допомоги у перинатальному центрі передбачено Посадовою Інструкцією завідувача відділенням приймально-оглядового та надання невідкладної медичної допомоги у перинатальному центрі, затвердженою директором КНП «Тернопільська комунальна лікарня №2» від 31 січня 2018 року.

Відповідно до Типового штатного розпису КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» на 2018 рік, затвердженого директором КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» 01 січня 2018 року у перинатальний центр II рівня входять 3 відділення: відділення приймально-оглядове та надання невідкладної медичної допомоги, акушерське відділення №1 та акушерське відділення №2.

Тобто, згідно штатного розпису КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» на 2018 рік, посада завідувача акушерським відділенням №1 перинатального центру не скорочена, не перейменована.

Встановлено та визнається сторонами спору, що на дану посаду переведено іншу особу.

Згідно наказу КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» від 29 січня 2018 року за № 20-1 «Про створення відділення приймально-оглядового та надання невідкладної медичної допомоги у перинатальному центрі II рівня», у структурі перинатального центру II рівня створено з 01 лютого 2018 року відділення приймально-оглядове та надання невідкладної медичної допомоги. Вирішено перемістити з 01 лютого 2018 року у відділення приймально-оглядове та надання невідкладної медичної допомоги перинатального центру II рівня в межах посади, спеціальності та кваліфікації, обумовлених трудовим договором та без зміни умов оплати праці відповідно до ч.2 ст.32 КЗпП працівників:

-акушерського відділення №2 перинатального центру - лікарів - акушер-гінекологів (для надання ургентної допомоги);

- акушерського відділення №1 перинатального центру - лікаря - терапевта, акушерок (оглядової палати), молодших медичних сестер (санітарок-палатних (оглядової палати).

Згідно наказу КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» від 31 січня 2018 року за № 09-0С, ОСОБА_2 завідувача акушерським відділенням №1 перинатального центру, з 01 лютого 2018 року переміщено на посаду завідувача відділенням приймально-оглядового та надання невідкладної медичної допомоги перинатального центру, в межах спеціальності та кваліфікації, обумовлених трудовим договором та без зміни умов оплати праці.

Як зазначено у наказі підставою переміщення стали наказ по підприємству від 27 листопада 2017 року за №10-1 «Про зміни в штатному розписі», службова записка заступника директора з дитинства та пологової допомоги ОСОБА_5 від 31 січня 2018 року.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем незаконно видано наказ про переміщення ОСОБА_2 з посади завідувача акушерського відділення №1 перинатального центру КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» на посаду завідувача відділенням приймально-оглядового та надання невідкладної медичної допомоги перинатального центру, яким змінено місце роботи позивачки, змінено її трудову функцію, яка була обумовлена сторонами трудового договору, та інші істотні для ОСОБА_2 умови. З наказом про переміщення ОСОБА_2 була ознайомлена 22 лютого 2018 року, у зв'язку з чим прийшов до висновку, що строки звернення до суду позивачкою не були пропущені.

Однак колегія суддів не може повністю погодитись з даними висновками суду.

Так суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку виданням спірного наказу змінилася трудова функція позивачки, яка була обумовлена умовами трудового договору, відбулась зміна місця роботи позивачки, тобто фактично мало місце переведення працівника на другу робоче місце без її згоди.

Ці висновки суду відповідають вимогам закону та підтверджуються матеріалами справи.

Так відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, передбачені угодою сторін.

Згідно статті 31 КЗпП України, власник або уповноважений ним на то орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленою трудовим договором.

Статтею 32 КЗпП України врегульовано порядок переведення працівника на іншу роботу та зміну істотних умов праці.

Відповідно до ч.1 ст.32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

У частині 2 ст. 32 КЗпП України зазначається, що не вважається переведення на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Зазначена норма трактує поняття «переміщення» у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Вона передбачає у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, зміну: робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи); структурного підрозділу у тій самій місцевості; роботи на іншому механізмі або агрегаті. Переміщення може здійснюватися тільки за умови, що не змінюється жодна з істотних умов трудового договору працівника.

Згідно роз'яснень викладених у п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до ст. 32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці.

Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Як вбачається із зазначених вище наказів та змін штатних розписів, при переміщенні позивачки фактично відбулась зміна робочого місця та найменування посади із завідувача акушерсько-фізіологічним відділенням на завідувача відділенням приймально-оглядового та надання невідкладної медичної допомоги у перинатальному центрі, яка була обумовлена трудовим договором.

Крім того, у зв'язку з переміщенням позивачки на іншу посаду, відбулися зміни в істотних умовах його праці, зокрема, змінено місце роботи ОСОБА_2, змінено її трудову функцію, змінено умову трудового договору, якою визначено порядок призначення на посаду і звільнення з посади, яка була обумовлена сторонами трудового договору, та інші істотні для позивачки умови, що виходить за межі трудового договору.

Так істотні умови трудового договору викладені в посадовій інструкції, документі, що визначає організаційно-правове становище працівника в структурному підрозділі, що забезпечує умови для його ефективної праці.

Посадові обов'язки завідувача акушерським відділенням №1 перинатального центу ОСОБА_2 були регламентовані Посадовою інструкцією завідувача акушерсько-фізіологічним відділенням, затвердженої головним лікарем 01 березня 2012 року, а обов'язки завідувача відділенням приймально-оглядового та надання невідкладної медичної допомоги у перинатальному центрі передбачено Посадовою Інструкцією завідувача відділенням приймально-оглядового та надання невідкладної медичної допомоги у перинатальному центрі, затвердженою 31 січня 2018 року.

З Посадової Інструкції завідувача відділенням приймально-оглядового та надання невідкладної медичної допомоги у перинатальному центр вбачається, що на ОСОБА_2 було покладено нові обов'язки, які не були присутніми на попередній посаді, а саме:

- п.2.4. впровадження в практику роботи відділення передових форм та методів лікування, діагностики та організації роботи;

- п.2.43. володіння комп'ютерною технікою на рівні користувача;

- п.2.45. постійно удосконалювати свій професійний рівень. Раз на п'ять років проходити курси підвищення кваліфікації та атестацію на присвоєння кваліфікаційної категорії, брати участь у наукових конференціях;

- п.2.46. дотримуватись у своїй діяльності принципів вільного вибору пацієнткою лікуючого лікаря згідно основ законодавства з охорони здоров'я тощо.

Отже, з урахуванням зазначених норм власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ним протизаконне. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).

За цих обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що звільнення ОСОБА_2 відбулося з порушенням вимог чинного законодавства щодо переведення.

Однак, при вирішенні даного спору суд першої інстанції не врахував вимоги встановлені ст.233 КЗпП України, щодо строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском зазначеного строку.

Суд першої інстанції виходив з того, що з наказом №09-ОС від 31 січня 2018 року про переміщення позивачка була ознайомлена 22 лютого 2018 року, про що вказує її підпис в наказі, а тому прийшов до висновку, що позивачка звернулась з позовом про визнання незаконним і скасування наказу в межах строку встановленого для звернення до суду за вирішенням спору.

Однак ці обставини не визнавала представник відповідача в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі, вказавши, що позивачка про переміщення була повідомлена 01 лютого 2018 року.

На підтвердження цієї обставини відповідачем надано акт від 01 лютого 2018 року, складений директором КНП "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" ОСОБА_6 , секретарем Пліско С.І. та інспектором відділу кадрів ОСОБА_7, про те, що ОСОБА_8 з наказом про переміщення від 31.01.2018 "09-ОС ознайомлена у кабінеті директора КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» в проміжку часу з 08:00 до 09:00, від підпису про ознайомлення з даним наказом ОСОБА_2 відмовилась. (а.с.51)

Ознайомлення позивачки з наказом раніше, ніж відмічено в наказі про переміщення, підтверджується письмовою заявою ОСОБА_2 від 23 лютого 2018 року на ім'я директора КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» із змісту якої вбачається, що про переміщення її на посаду завідувача відділення приймально-оглядового та надання невідкладної медичної допомоги перанатального уцентру її повідомлено на нараді на початку лютого 2018 року (а.с. 19)

Згідно Табелів робочого часу за лютий 2018 року працівників приймально-оглядового та надання невідкладної допомоги встановлено, що з 05 лютого лютого 2018 року позивачка фактично виконувала обов'язки завідуючої відділом.

Оскільки ОСОБА_2, з дня складення акту від 01 лютого 2018 року, була обізнана про порушення її права щодо переведення на посаду завідувача відділенням приймально-оглядового та надання невідкладної медичної допомоги перинатального центру КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2», та саме з цього часу почався відлік тримісячного строку на звернення до суду.

Разом з тим, з даним позовом ОСОБА_2 звернулась лише 21 травня 2018 року, тобто з пропуском строку звернення до суду за захистом своїх порушених трудових прав близько місяця, не зазначивши при цьому поважних причин для поновлення судом строку, встановленого ст. 233 КЗпП України.

Судом першої інстанції не звернув уваги не зазначені обставини та не врахував, що строк, передбачений ст. 233 КЗпП України суд має застосовувати без заяви іншої сторони процесу.

Колегія суддів також звертає увагу, що позивачкою заявлено позов про скасування наказу про переміщення та поновлення на роботі на попередній посаді.

На ці вимоги поширюється тримісячний строк на звернення до суду з позовом, який ОСОБА_2 пропустила без поважних причин.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог з підстав пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Отже, з ОСОБА_2 на користь КНП "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,21 грн.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2018 року скасувати.

В позові ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" про скасування наказу № 09-ОС від 31 січня 2018 року про переміщення ОСОБА_2 та поновлення її на посаді завідувача акушерського відділення №1 перинатального центру Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» (вул.Р.Купчинського,14 м.Тернопіль ) 1057,21 грн. понесених на оплату судового збору при подачі апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 24 грудня 2018 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.