Справа №345/2609/18
Провадження № 2/345/1223/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.08.2018 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючого судді Юрчака Л.Б.

з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 24.10.2015 року між нею та відповідачем по справі зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, незважаючи на те, що між сторонами укладено шлюб , подружнє життя між ними не склалося, рішенням Калуського міськрайонного суду від 01.06.2018 року шлюб між ними розірвано. В той час , в період шлюбу,позивачкою було придбано за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 , що в м. Калуші Івано-Франківської області . Договір купівлі-продажу квартири від 23.12.2015 р. посвідчено приватним нотаріусом м. Калуша ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №2766. Проте, незважаючи на той факт , що квартира придбана у шлюбі із відповідачем , за придбання вищевказаного майна позивачкою сплачено особисті кошти, зокрема кошти , які були подаровані їй її батьками. Оскільки відповідач участі коштами у придбанні квартири не брав, то це майно не є спільно нажитим з ним, а є її особистою приватною власністю. А тому просить суд визнати зазначену квартиру її особистою власністю .

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву,згідно якої просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву,згідно якої просив суд справу розглядати за його відсутності, вимоги позову визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами по страві 24 жовтня 2015 року було зареєстровано шлюб , що стверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 4).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 01.06.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано .

Відповідно до копії договору купівлі-продажу 23.12.2015 р. посвідчено приватним нотаріусом м. Калуша ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №2766, позивачем ОСОБА_1 придбано квартиру АДРЕСА_1 , що в м. Калуші Івано-Франківської області(а.с.5)

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 03.06.2015 року № 6-38цс15,- ст..57 СК України дає визначення майна , яке належить до особистої приватної власності кожного з подружжя . Підстави набуття права спільної сумісної свласності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя ) визначені у ст.. 60 СК України . За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності . Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права ( статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об»єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, а спірну квартиру було придбано за особисті кошти позивачки, подаровані її батьками , суд вважає необхідним задовольнити вимоги позову ОСОБА_1 та визнати квартиру АДРЕСА_1 , що в м. Калуші , Івано-Франківської області, особистою приватною власністю позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст. 57 Сімейного кодексу України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 12, 13, 76, 77, 141, 247, 258, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , що в м. Калуші , Івано-Франківської області, особистою приватною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

СУДДЯ