З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.07.2018 м. Бар Вінницької області
Барський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.
при секретарі Мазур К.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свої вимоги до суду мотивували тим, що відповідач ОСОБА_3 неодноразово та тривалий час поширює недостовірну інформацію, яка містить образливі, брутальні, принизливі і нецензурні висловлювання, що ганьблять їх честь та гідність.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та їх представник адвокат ОСОБА_4 позов підтримали в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечили. Додатково ОСОБА_1 пояснила, що вона проживає по сусідству із відповідачкою ОСОБА_3, яка на протязі тривалого часу, публічно розповсюджує про неї недостовірну інформацію, що принижує її честь та гідність. Так, 20 травня 2016 року, ОСОБА_3, після судового засідання по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 у нанесенні ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, у залі судових засідань Барського районного суду Вінницької області в грубій формі обзивала позивачку паскудою а ОСОБА_2 «люсіком дурнуватим дурнем, розумово відсталим». Крім того, ОСОБА_3 на протязі двох останніх років, при зустрічі з ОСОБА_1, публічно, при сусідах та інших незнайомих людей, вигукує в її адресу образливі слова про те, що вона має статеві зносини із собакою. Крім того, відповідачка 05.03.2018 року, після закінчення судового засідання по кримінальному провадженню в приміщенні Барського районного суду Вінницької області, в присутності адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, прокурора Лаврова І.С., секретаря судового засідання Мазур К.П. назвала ОСОБА_1 «шизофренічкою та калікою».
Відповідач ОСОБА_3 була належно повідомлена про день розгляду справи в суді, викликалася повісткою під розпис чотири рази, а саме на 11.04.2018, 04.05.2018, 25.05.2018, 30.07.2018, але в судове засідання не з'явилася без поважної причини, не повідомила про причини свої неявки, позову не оспорила, відзиву не надала. Тому, суд вважає, що відповідач навмисно ухиляється від розгляду справи в суді та вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_1 суду пояснила, що 20 травня 2016 року ОСОБА_3 у залі судових засідань Барського районного суду в грубій формі обзивала позивачку «паскудою», а ОСОБА_2 «люсіком дурнуватим дурнем, розумово відсталим». Крім того, ОСОБА_3 на протязі двох останніх років, при зустрічі з ОСОБА_1, публічно, при сусідах та інших незнайомих людей, вигукує в її адресу образливі слова про те, що вона має статеві зносини із собакою. 05.03.2018 року в приміщенні Барського районного суду Вінницької області відповідач назвала ОСОБА_1 «шизофренічкою та калікою».
Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивачів, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч.5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.
Право кожного на повагу до його честі та гідності визначено в ст.28 Конституції України, ст. 270 ЦК України та відповідно до ст.3 Конституції людина, її життя і здоровя, честь і гідність визнаються найвищою соціальною цінністю.
Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку (Постанова Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).
Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.
Згідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Відповідно до роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року N 1, під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Гідність означає передусім об'єктивну цінність особистості, її соціальну значимість як відповідну, адекватну з людською сутністю, тобто ту якість, за якої людина чинить так, як належність її сутності та призначенню, як повинна чинити саме людина. Ця якість особи пов'язана передусім із оцінкою себе як моральної особистості, яка є значимою для оточення та суспільства, тобто є позитивним оціночно-емоційним ставленням до себе у формі свідомості і почуття власної гідності, який знаходить свій прояв у самооцінці своїх моральних якостей в їх системній єдності. Поняття гідності та честі є взаємопов'язаними, але між ним існує різниця, яка полягає в тому, що честь означає саме зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших, тобто честь пов'язана із суспільною оцінкою і визнанням моральних заслуг і достоїнств людини як члена суспільства.
Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Згідно ч. 1 ст. 270 ЦК України та відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.
Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.
Таким чином, вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
При розгляді справ даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Згідно ст. 100 ЦК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах памяті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Судом, відповідно до вимог ст. 238 ЦПК України, проведено демонстрацію електронних доказів поданих позивачем ОСОБА_1, а саме трьох ком пакт дисків з відеозаписами фактів розповсюдження ОСОБА_3 недостовірної принизливої інформації стосовно позивачів, що принижує їх честь та гідність.
Судом досліджено письмові докази, а саме витребувані з поліції матеріали перевірки неодноразових звернень ОСОБА_1 до правоохоронних органів із заявами про погрози фізичною розправою з боку ОСОБА_3 та розповсюдження недостовірної принизливої інформації. Із змісту вказаних матеріалів перевірки та висновків, зокрема № 1318 від 30.05.2016, № 1551 від 30.06.2016; № 1598 від 05.07.2016, № 383 від 16.02.2017 встановлено факти розповсюдження ОСОБА_3 недостовірної принизливої інформації стосовно позивачів, що принижує їх честь та гідність.
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 280 ЦК України передбачено, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та ( або ) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 277 ЦК України та норми ЦПК України вказують, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 позивачам завдано моральної шкоди, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, в звязку з тим, що вони були ображені та принижені в присутності сусідів, учасників судових розглядів справ у Барському районному суді, та інших незнайомих перехожих осіб на вулицях міста Бар Вінницької області.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення з іншої сторони стягуються понесені і документально підтверджені витрати.
Виходячи з викладеного із ОСОБА_3 належить стягнути на користь позивачів понесені ними судові витрати при сплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 275, 277, 297, 299, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 76-82, 89, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити повністю.
Визнати, що поширені ОСОБА_3 відомості про те, що ОСОБА_1 є калікою, шизофренічкою, та має статеві зносини із собакою, не відповідають дійсності та принижують її честь та гідність.
Зобов'язати ОСОБА_6 припинити неправомірні дії щодо приниження честі та гідності відносно ОСОБА_7 та спростувати поширену неї недостовірну інформацію, яка містить образливі, брутальні, принизливі і нецензурні висловлювання, що ганьблять її честь та гідність.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 10 000 (десять тисяч гривень) завданої моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 1762 гривні понесених судових витрат при сплаті судового збору.
Зобов'язати ОСОБА_3 припинити неправомірні дії щодо приниження честі та гідності відносно ОСОБА_2 та спростувати поширену нею недостовірну інформацію, яка містить образливі, брутальні, принизливі і нецензурні висловлювання, що ганьблять його честь та гідність.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5 000 ( пять тисяч гривень) завданої моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1762 гривні понесених судових витрат при сплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Заочне рішення може бути оскаржене позивачем, або в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - відповідачем, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: