Ухвала

Іменем України

30 липня 2018 року

м. Київ

справа № 463/4339/17

провадження № 61-38437ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 09 жовтня 2017 року у складі судді Гирич С. В. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2018 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики і просив стягнути з відповідача на свою користь 41 572,63 доларів США, що еквівалентно 1 061 764 грн 97 коп.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_6 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на все належне відповідачу майно та грошові кошти.

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 09 жовтня 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. В забезпечення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 на праві власності в межах суми заборгованості 41 572,63 доларів США., що еквівалентно 1 061 764 грн 97 коп.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишено без задоволення. Ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 09 жовтня 2017 року залишено без змін.

31 травня 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5подала засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 09 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2018 року, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що звернувшись із заявою про забезпечення позову, позивач просив накласти арешт на все майно відповідача, однак не надав суду інформації про наявність такого майна та його вартість. Незважаючи на це, суди дійшли висновку про те, що з огляду виключно на ціну позову, яка є значною, відповідач має реальну можливість реалізувати належне їй майно, що в подальшому може утруднити виконання рішення. Крім цього, в провадженні Личаківського районного суду міста Львова знаходиться кримінальне провадження № 000991 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, в межах якого були постановлені ухвали про накладення арешту на належне відповідачу рухоме та нерухоме майно. Зазначені заходи забезпечення кримінального провадження не скасовані.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та третьої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час розгляду заяви про забезпечення позову судом першої інстанції (далі - ЦПК України 2004 року), суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 152 ЦПК України 2004 року одними з видів забезпечення позову є накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що між сторонами існує спір, вжиття заходів забезпечення позову є співмірним і відповідним позовним вимогам ОСОБА_6та може забезпечити в майбутньому можливість безперешкодного виконання рішення суду в цій справі.

Враховуючи наведені обставини та вимоги законодавства, суди дійшли обґрунтованого висновку про необхідність застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на належне відповідачу майно і грошові кошти в межах заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості.

Тому не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що позивач зобов'язаний надати суду інформацію про наявність у відповідача майна та його вартість.

Накладення арешту на належне ОСОБА_4 на праві власності рухоме та нерухоме майно в межах кримінального провадження не є підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову у цій справі.

Наведені у касаційні скарзі доводи були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «БруаллаГомесде ла Торре проти Іспанії»).

Отже, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 09 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов