Справа № 750/1627/18 Провадження № 22-ц/795/657/2018 Головуючий у I інстанції - Коверзнев В. О. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.,

позивач ОСОБА_2,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталія Степанівна,

приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін Олександр Петрович,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

місце ухвалення рішення суду - місто Чернігів

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 26 березня 2018 року.

у с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ПАТ «Кредобанк», в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. від 04 січня 2018 року, реєстровий № 47. Заявлені вимоги мотивувала тим, що вказаним написом з неї на користь відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2015 року в сумі 372262,52 грн шляхом звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Hyundai Elantra» д.р.н. НОМЕР_1, проте приватний нотаріус не мав законних підстав для вчинення виконавчого напису у зв'язку з ненаданням банком документів, які б підтверджували безспірність заявленої до стягнення суми заборгованості. Також вказувала, що умовами кредитного договору не передбачений позасудовий порядок стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису і звернення стягнення на предмет застави, а оспорюваний виконавчий напис містить помилку у написанні прізвища боржника, що взагалі унеможливлює його примусове виконання.

Рішенням від 26 березня 2018 року Деснянський районний суд м. Чернігова позов ОСОБА_2 задовольнив. Визнав таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. від 04 січня 2018 року, реєстровий № 47, яким з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2015 року в сумі 372262,562 грн шляхом звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Hyundai Elantra», 2014 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1. Вирішив питання судових витрат.

В апеляційній скарзі приватний виконавець Палігін О.П., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення всіх обставин справи, просить змінити рішення суду, виключивши з його мотивувальної частини абзац другий третього пункту.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності у приватного виконавця права здійснювати примусове виконання оскаржуваного виконавчого напису через помилку у прізвищі боржника.

Приватний виконавець Палігін О.П. вказує, що виконавчий напис, наданий банком, повністю відповідав вимогам, визначеним ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», отже, підстави для повернення стягувачу виконавчого документа, передбачені ч. 4 ст. 4 Закону, були відсутні. Зазначає, що його подальші дії щодо розшуку, арешту, опису та передачі на відповідальне зберігання майна боржника (транспортного засобу) повністю відповідали вимогам ст.ст. 48, 56, 58 Закону.

Стверджує, що хоча в документах виконавчого провадження прізвище боржника зазначено як «ОСОБА_2», виконавчий напис містить достатньо реквізитів для однозначної ідентифікації боржника, а саме, ідентифікаційний номер, серію та номер паспорта. Крім цього, позивач під час проведення виконавчих дій жодним чином не заперечувала той факт, що є боржником за виконавчим написом, виконала його, сплативши заборгованість, тому 06 березня 2018 року виконавче провадження було закінчено у зв'язку з фактичним виконанням рішення.

Наголошує на тому, що на даний час вимоги стягувача повністю задоволено, права сторін виконавчого провадження жодним чином порушені не були, а на момент проведення ним виконавчих дій виконавчий документ був чинним і підлягав виконанню.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кредобанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту дослідження всіх обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок щодо відсутності у приватного нотаріуса правових підстав для вчинення виконавчого напису, що суперечить постанові КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Представник відповідача зазначає, що приписами ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» не передбачено, що документом на підтвердження безспірної заборгованості є лише виписка по рахунку, а тому надання банком нотаріусу розрахунку заборгованості слід вважати належним документом, який підтверджує безспірність заборгованості.

Стверджує, що посилання суду на п. 9.8 кредитного договору є також помилковим, оскільки виконавчий напис вчинено на договорі застави, відповідно до п.п. 5.3, 5.4. якого заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави на підстави виконавчого напису нотаріуса. Вибір способу звернення стягнення на предмет застави, в тому числі й способу позасудового порядку звернення стягнення, здійснюється заставодержателем на його розсуд.

Вказує також, що ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачена така причина повернення виконавчого документа стягувачу, як описка у прізвищі боржника, оскільки, крім прізвища боржника у виконавчому документі вказані інші реквізити, достатні для ідентифікації боржника, а виконавчий напис був підшитий нотаріусом до договору застави, де прізвище боржника вказано вірно. Крім цього, на підставі довідки про виправлення описки у виконавчому написі приватним виконавцем було винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі. Наведені обставини, на думку заявника, давали приватному виконавцю всі законні права та підстави здійснювати примусове виконання оскаржуваного напису.

Звертає увагу, що судом проігноровано приписи ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки відповідачем повністю дотриманий встановлений ст.ст. 24, 27, 28 Закону порядок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, а саме, банк направив досудову вимогу на адресу боржника, вніс у ДРОРМ відомості про звернення стягнення на предмет застави і після спливу 30 днів з моменту направлення вимоги звернувся до приватного нотаріуса з переліком документів відповідно до чинного законодавства.

Учасниками справи відзиви на апеляційні скарги у встановлений термін не подавались.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника позивача та приватного виконавця Палігіна О.П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга приватного виконавця Палігіна О.П. підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Кредобанк» - слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам у повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що у приватного нотаріуса Черник Н.С. не було законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, оскільки надані відповідачем документи не підтверджують наявність безспірної заборгованості позивача. Суд констатував, що п. 9.8 кредитного договору передбачено вирішення всіх спорів лише в судовому порядку і, враховуючи, що договір застави є похідним зобов'язанням, звернення стягнення на предмет застави шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса можливо лише у разі вирішення в судовому порядку питання про стягнення заборгованості за договором і визначення судом суми боргу.

Також суд зазначив, що приватний виконавець не мав права здійснювати примусове виконання виконавчого напису нотаріуса у зв'язку з розбіжностями у написанні прізвища боржника у самому написі та в інших документах.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

У справі встановлено, що 31 липня 2015 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 6212.09.00.2329, відповідно до умов якого позивач отримала кредит у сумі 358973,48 грн зі сплатою за користування кредитними коштами 19,99 % річних та кінцевим строком повернення кредиту 30 липня 2022 року (а.с. 11-14).

З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 28 вересня 2015 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 було укладено договір застави б/н, предметом якого був транспортний засіб марки «Hyundai Elantra», 2014 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1. На день підписання договору вартість предмету застави становила 410200 грн, яка визначена сторонами (а.с. 15-17).

04 січня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 47, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором від 31 липня 2015 року станом на 21 грудня 2017 року у сумі 372262,52 грн шляхом звернення стягнення на належний позивачу транспортний засіб марки «Hyundai Elantra», 2014 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 (а.с. 18).

Указаний виконавчий напис був здійснений приватним нотаріусом Черник Н.С. на підставі таких документів: заяви ПАТ «Кредобанк»; договору застави; копії кредитного договору; копії досудової вимоги на ім'я ОСОБА_2 щодо виконання договірних зобов'язань та доказів видачі кредиту (а.с. 117).

Відповідно до ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», п.п. 3.1, 3.3. глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п.п. 3.2, 3.5 глави 16 Порядку).

Згідно з п. 1 «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» вищезазначеного Переліку, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім іпотечного майна) додаються: а) оригінал кредитного договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Проаналізувавши вищенаведені норми та беручи до уваги, що стягувачем ПАТ «Кредобанк» до заяви про вчинення виконавчого напису нотаріусу було додано лише розрахунок суми позову про стягнення заборгованості по кредитному договору від 31 липня 2015 року, районний суд дійшов вірного висновку про те, що наданий відповідачем розрахунок не є тим документом, що посвідчує безспірність визначеної до стягнення суми боргу.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Кредобанк» про те, що безспірність заборгованості підтверджена належними доказами, не можуть бути взяті до уваги, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1.10 розділу 1 Положення про організацію операційної діяльності у банках України, затвердженого постановою НБУ № 254 від 18 червня 2003 року, особовий рахунок - рахунок аналітичного обліку операцій з клієнтами банку, що здійснюються відповідно до укладених між банком і клієнтами договорів. Обов'язкові реквізити особових рахунків та виписок банку з них встановлені п. 5.5 Положення.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України (п.п. 5.6, 5.8 Положення).

Відповідно саме виписка банку є документом, що підтверджує факт надходження грошей на рахунок і списання коштів з рахунка на оплату розрахунково-касових послуг банку.

Таким чином, твердження представника відповідача про те, що наданий банком нотаріусу розрахунок заборгованості за кредитним договором є належним доказом на підтвердження безспірності існування заборгованості, ґрунтується на невірному тлумаченні скаржником положень правових норм. Надані приватним нотаріусом на запит апеляційного суду документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, не містять первинних облікових документів, оформлених у відповідності до ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», які б підтверджували безспірність заборгованості та встановлювали прострочення виконання зобов'язання.

Крім цього, в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса прізвище боржника зазначено «ОСОБА_2», в той час як фактичне прізвище позивача - «ОСОБА_2», що підтверджується копією її паспорта (а.с. 9).

Пунктом 6.3 Правил ведення нотаріального діловодства, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5 визначено, що у разі допущення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа тощо), внесення дописок чи виправлень до тексту документа здійснюється за заявою такої особи, зареєстрованою у Журналі реєстрації вхідних документів. Виправлення помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене.

Матеріали справи не містять заяви заінтересованої особи, скерованої до нотаріуса, про виправлення описки у виконавчому написі стосовно прізвища позивача. Натомість з наданого приватним виконавцем виконавчого провадження вбачається наявність у ньому довідки приватного нотаріуса від 04 січня 2018 року, яка свідчить про те, що правильним слід вважати прізвище, ім'я та по-батькові боржника «ОСОБА_2» (а.с. 81). Разом з тим, у наданих приватним нотаріусом апеляційному суду матеріалах щодо вчинення виконавчого напису (а.с. 185-203) аналогічна довідка відсутня. Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що виконавчий напис вчинено не відносно тієї особи, з якою був укладений договір застави транспортного засобу.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу ПАТ «Кредобанк» слід залишити без задоволення, оскільки її доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо відсутності у приватного нотаріуса законних підстав для посвідчення виконавчого напису і наявності у зв'язку із цим порушених прав та інтересів позивача і правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, на думку апеляційного суду, підлягає частковому задоволенню апеляційна скарга приватного виконавця Палігіна О.П., зважаючи на таке. Мотивуючи рішення, що оскаржується, районний суд констатував, що приватний виконавець не мав права здійснювати примусове виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса у відношенні до позивача та вилучати у неї транспортний засіб, зареєстрований на ім'я «ОСОБА_2.», у зв'язку невірно зазначеним у виконавчому написі прізвищем позивача «ОСОБА_2.».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно вдався до правової оцінки дій приватного виконавця - третьої особи у справі, які не оскаржувались позивачем і не були предметом даного спору, отже доводи апеляційної скарги приватного виконавця Палігіна О.П. в частині виключення з частини другої пункту третього мотивувальної частини рішення суду першої інстанції відповідного речення, яким надано правову оцінку дій приватного виконавця в ході виконання виконавчого напису, є обґрунтованими.

За положеннями ч. 4 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни судового рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин. Отже, у відповідності до наведеної норми мотивувальну частину рішення суду першої інстанції слід змінити, задовольнивши частково апеляційну скаргу приватного виконавця.

Керуючись ст.ст. 367, 374, ч. 4 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 березня 2018 року - змінити, виключивши з частини другої пункту третього мотивувальної частини рішення наступне речення: «Виходячи з цього, приватний виконавець не мав права здійснювати примусове виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса у відношенні до позивача та вилучати в неї транспортний засіб зареєстрований на ім'я «ОСОБА_2».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 01 серпня 2018 року.

Головуючий:Судді: