ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5727/18
Провадження № 2/210/2307/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"18" грудня 2018 р.
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Вікторович Н.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін цивільну справу за позовом Обєднання власників багатоквартирного будинку «Домнобудівників 2-1» до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
В С Т А Н О В И В:
До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 10 жовтня 2018 року надійшла позовна заява Обєднання власників багатоквартирного будинку «Домнобудівників 2-1» до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 17 лютого 2014 року було зареєстровано Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «ДОМНОБУДІВНИКІВ 2-1». Відповідно до п.2.1 статуту, метою створення обєднання є забезпечення захисту прав його членів, відповідно до п.11.1 цього статуту, та дотримання ними обовязків щодо належного утримання та використання неподільного і загального майна житлового комплексу, забезпечення своєчасно надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Рішенням виконкому Криворізької міської ради від 09 липня 2014 року №188 «Про надання згоди управління благоустрою та житлової політики виконкому міської ради та передачу житлового комплексу та балансового обліку обєднання співвласників багатоквартирного будинку «ДОМНОБУДІВНИКІВ 2-1» було надано згоду на проведення зазначених дій. На реєстраційному обліку у кімнаті №204/2 в гуртожитку, розташованому в корпусі №1 будинку №2 на площі Домнобудівників, знаходиться ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач тривалий час, з 01 липня 2014 року у кімнаті фактично не проживає, її місце перебування невідоме, будь-яка інформація про неї відсутня. Оплата за комунальні послуги не виконується у повному обсязі, що призводить до неякісного обслуговування житлового фонду та збільшення заборгованості за спожиті енергоносії. На теперішній час нарахування за комунальні послуги по ОСББ «ДОМНОБУДІВНИКІВ 2-1» призупинені з 01 червня 2017 року. З лютого 2014 року в гуртожитку господарську діяльність здійснює обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Домнобудівників 2-1». Кімната №204/2 у гуртожитку в корпусі №1 будинку №2 на площі Домнобудівників не приватизована та не є приватною власністю відповідача. Крім ОСОБА_2, на реєстраційному обліку у кімнаті №204/1 в гуртожитку, розташованому в корпусі №1 будинку №2 на пл. Домнобудівників, знаходиться ОСОБА_3, яка постійно мешкає в зазначеній кімнаті, не має боргів за комунальні послуги, заборгованість ОСОБА_2, ОСОБА_3 сплатила у повному обсязі. Наявність зареєстрованою ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_3 реалізувати своє право на оформлення кімнати на себе та в подальшому її приватизувати.
У звязку з вище викладеним просили суд позов задовольнити та визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратив право користування жилим приміщенням, - кімнатою №204/2 у гуртожитку в корпусі №1 будинку №2 на площі Домнобудівників в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.
В судове засідання сторони не викликалися.
Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.
У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положеннями ч.4 ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в т.ч. те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
В свою чергу відповідно до ст.1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Отже право користування відповідачем спірною квартирою підлягає захистові відповідно до змісту вказаної конвенції.
Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння.
Як встановлено у ході розгляду справи, на реєстраційному обліку у кімнаті №204/2 в гуртожитку, розташованому в корпусі №1 будинку №2 на площі Домнобудівників, знаходиться ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою виданою головою правління ОСББ «Домнобудівників 2-1» №1939 від 27 вересня 2018 року (а.с.20), та довідкою виданою головою правління ОСББ «Домнобудівників 2-1» та паспортистом №1940 від 27 вересня 2018 року (а.с.27).
Факт відсутності відповідача з 01 липня 2014 року за адресою реєстрації місця проживання підтверджується актом про не проживання ОСОБА_2 №1954 від 09 жовтня 2018 року, складеним та посвідченим паспортистом ОСОБА_4 та представником ОСББ « Домнобудівників 2-1» ОСОБА_5 (а.с.26).
Приписами ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно вимог ст.319 ЦК України визначено здійснення права власності, а саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».
Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Статтею 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» передбачено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що вищезазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України, ст.405 ЦК України).
Саме таку правову позицію висловила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11.
Таким чином відповідач без поважних причин не проживає з 01 липня 2014 року в кімнаті №204/2, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, площа Домнобудівників, будинок №2, корпус №1, де право власності належить позивачу.
З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 80, 81, 263, 265, 280-283, 288 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов Обєднання власників багатоквартирного будинку «Домнобудівників 2-1» до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, 30 вересня 1988 року народженням такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - кімнатою №204/2 у гуртожитку в корпусі №1 будинку №2 на площі Домнобудівників в місті Кривому Розі Дніпропетровської області.
Відповідачам, які не зявилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
- позивач: Обєднання власників багатоквартирного будинку «Домнобудівників 2-1» (ідентифікаційний код 39100570), адреса розташування: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Домнобудівників, буд.№2, корп.№1;
- відповідач: ОСОБА_2, 30 вересня 1988 року народженням, місце проживання невідоме.
Суддя: Н. Ю. Вікторович