Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 359/4521/15-ц

провадження № 61-14161св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2016 року у складі судді Борця Є. О. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Лівінського С. В., Березовенко Р. В., Олійника В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» залишено без розгляду відповідно до пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що повідомлений у встановленому законом порядку представник ПАТ «УкрСиббанк» двічі поспіль не з'явився у судові засідання, які проводились 08 липня та 30 серпня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року відхилено апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк», ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання та не подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи міститься заява представника ПАТ «УкрСиббанк» про розгляд цієї справи за його відсутності, однак в подальшому представник позивача подав клопотання в якому заперечував проти розгляду справи за його відсутності. Наявність клопотання про розгляд справи за відсутності позивача не передбачає необхідності подавати його на кожне судове засідання.

У грудні 2016 року відповідач подала відзив (заперечення) на касаційну скаргу, який мотивований тим, що подавши заяву про розгляд справи за його участю, позивач змінив своє попереднє волевиявлення щодо розгляду справи за його відсутності.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пунктів розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди установили, що належним чином повідомлений про день та час розгляду справи представник позивача (а.с. 120, 129 т.2), не з'явився у судові засідання, призначені на 08 липня та 30 серпня 2016 року (а.с. 126-127, 130 т.2).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно із частиною третьою статті 169 ЦПК України 2004 року у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Системний аналіз вищевказаних норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказував на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов'язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України 2004 року суд не зобов'язаний з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За змістом статей 10, 11 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та обов'язками, але зобов'язана здійснювати їх добросовісно, відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених статтями 27, 29 цього Кодексу в указаній вище редакції.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Враховуючи викладене, суди, встановивши те, що позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи в суді першої інстанції, не направив свого представника у судові засідання, призначені на 08 липня та 30 серпня 2016 року, що не заперечував позивач, дійшли обґрунтованого висновку про залишення позовної заяви без розгляду, правильно застосувавши положення статті 169, пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року.

Колегія суддів вважає, що право ПАТ «УкрСиббанк» на доступ до суду не є порушеним, оскільки після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, позивач має право звернутися до суду повторно відповідно до частини другої статті 207 ЦПК України 2004 року.

В матеріалах справи міститься заява уповноваженого представника ПАТ «УкрСиббанк», зі змісту якої вбачається, що банк просив провести розгляд справи, призначений на 14 серпня 2015 року, без його участі (а.с. 54, т.1).

Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували вказану заяву, є безпідставними, оскільки 08 липня 2016 року уповноважений представник банку подав заяву про розгляд справи за його участю, вважаючи неможливим проведення судового засідання без його участі (а.с. 121 т.2). Таким чином уповноважений представник позивача змінив своє попереднє волевиявлення щодо розгляду справи за його відсутності і після цього двічі поспіль, 08 липня 2016 року та 30 серпня 2016 року, не з'явився до суду.

Отже, за наявності заяви про розгляд справи за участю представника позивача, розгляд судом справи по суті із дослідженням доказів, зокрема отримання від експерта роз'яснення його висновку, був би порушенням права позивача на участь у справі. Разом з тим, законних підстав відкладення розгляду справи суд першої інстанції не мав.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судів, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк