Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 рокуроку місто Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Артюшенко К.С.,

за участю : позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Самарцева Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: приватний нотаріус Войтовський Валентин Сергійович про скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в жовтні 2016 року звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою в якій просила скасувати рішення про державну реєстрацію права власності №28190691 від 11.02.2016 р.; витребувати із чужого незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1 ; визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за ОСОБА_1

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина. 03.09.2002 р. ОСОБА_3 склала заповіт, за яким спадкове майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , заповіла позивачу. Зазначає, що в лютому 2016 р. вона дізналась, що вищевказана квартира належить на праві власності відповідачу на підставі ухвали Апеляційного суду Житомирської області. Крім того, 13.02.2016 р. Подільським УП ГУНП України в м. Києві розпочато кримінальне провадження № 0001129 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що не встановлена особа в не встановлений час шахрайським способом, шляхом використання підробленої ухвали Апеляційного суду Житомирської області заволоділа правом на нерухоме майно, що має належати ОСОБА_1 за заповітом.

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 23.11.2017 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Справа розглянута в порядку загального позовного провадження.

Позивач та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень (відзиву) не подавав, заяв та клопотань від нього на адресу суду не надходило.

Представник відповідача - Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та в травні 2017 р. подавав письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що з 01.05.2016 р. Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (київської міської державної адміністрації) здійснює повноваження з реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також ведення та зберігання реєстраційних справ.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський В.С. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, врахувавши їх доводи та дослідивши надані письмові докази, яким надана оцінка в їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності.

За своє життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 03.09.2002 р. завідувачем Четвертої київської державної нотаріальної контори за реєстром № 1-3100, за яким вищевказану квартиру заповіла позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві13. 06.2016 р.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається зокрема із квартири АДРЕСА_1 . Позивач у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в порядку ст.1269 ЦК України, згідно якої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. було заведено спадкову справу 7/2016 щодо майна померлої ОСОБА_3

28.09.2016 р. постановою приватного нотаріуса КМНО Войтовського В.С., якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю зареєстрованих у встановленому порядку правовстановлюючих документів на нерухоме майно, необхідних для оформлення права на спадщину.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від26.09.2016р. право власності на квартиру АДРЕСА_1 09.02.2016р. було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Володковичем В.В. за відповідачем на підставі ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 12.11.2015 р. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 12.11.2015 р., в цивільній справі № 239/87531/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12.08.2015 р. про стягнення боргу за договором документом, якою в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено. Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12.08.2015 р. скасовано та ухвалено нове, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 33,6 кв.м. в рахунок погашення боргу.

Листом в.о. Голови Апеляційного суду Житомирської області - Павицької Т.М., № 01-11/52/2017від 07.06.2017 р. повідомлено, що 12.11.2015 р. Апеляційним судом Житомирської області в складі головуючого судді Гансецької І.А., суддів - Трояновської Г.С., Якухно О.М. не приймалося судове рішення по справі № 239/87531/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , зазначена справа в судді не розглядалась. Крім того, справа із вказаним номером не зареєстрована в автоматизованій системі документообігу Апеляційного суду Житомирської області.

13.02.2016 р. СВ Подільським УП ГУНП в м. Києві розпочато досудове розслідування зареєстроване у ЄРДР № 0001129 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ст.190 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлена особа у невстановлений час шахрайським способом , шляхом використання підробленої ухвали Апеляційного суду Житомирської області № 239/87531/15-ц , заволоділа правом на нерухоме майно, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.02.2016 р. в межах вищевказаного кримінального провадження накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності та зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі ухвали Апеляційного суду Житомирської області № 239/87531/15-ц від 12.11.2015 р. (справа № 758/1888/16-к).

Судом встановлено, що внаслідок шахрайських дій невстановлених органом досудового розслідування осіб позивач, як спадкоємець за заповітом, була позбавлена спадщини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Згідно зі ст. 228 Цивільного кодексу України нікчемним є правочин, що порушує публічний порядок, зокрема який спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини та громадянина, незаконне заволодіння майном фізичної особи.

Ст.41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В Узагальненнях Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (Вісник Верховного Суду України. - 2009. - № 1 (101)) зазначено, що «на відміну від норм ч. 1 ст. 216 ЦК норми гл. 29 ЦК є спеціальними. У них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватися власником майна, зокрема з метою повернення майна в натурі, переданого за недійсним правочином (наприклад, віндикація). Вважаємо, що ст. 330 ЦК чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред`являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача).»

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави (глава 83 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно з ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 цього ж Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Враховуючи викладене та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вимоги про визнання право власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом не підлягають задоволенню, оскільки нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з ненаданням правовстановлюючого документа на квартиру. Доказів про те, що правовстановлюючий документ був втрачений, позивачем не надано, а відповідно до ст.392 ЦК України суд може визнати право власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності.

Вимоги в частині витребування даної квартири з чужого незаконного володіння не підлягають задоволенню, оскільки право на витребування майна чинним законодавством передбачено лише для власника такого майна, а відтак такі вимоги є передчасними

З викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 387,1216, 1218, 1258, 1261,1268, 1270 ЦК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст. 4,10,12, 13, 76-80, 81, 89,141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: приватний нотаріус Войтовський Валентин Сергійович про скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом- задовольнити частково.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно №13210539 від 09 лютого 2016 року про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 33,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до вказаного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова