АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/638/18 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Романюк Х.Ю.

та сторін - відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №607/16137/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2018 року, ухвалене суддею Братасюк В.М., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа- Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод і визначення порядку участі у вихованні, спілкуванні з дитиною та стягнення завданої моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року позивач ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод і визначення порядку участі у вихованні, спілкуванні з дитиною та стягнення завданої моральної шкоди.

В обґрунтуванні позовних вимог, позивач посилався на те, що відповідач створює перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні дитини, ОСОБА_4, згідно заяви про уточнення позовних вимог, просив суд встановити наступний графік побачень з дитиною: 1 та 3 суботу місяця цілодобово з 12.00 години дня до 12.00 години 1 та 3 неділі, без присутності матері дитини; спільний відпочинок під час літніх канікул 15 днів для оздоровлення та відпочинку; один день з числа релігійних та державних свят, які є офіційними вихідними днями відповідно законодавства України разом з батьком; необмежене спілкування з донькою шляхом телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування батька та дитини. Побачення мають відбуватися без присутності матері та інших осіб.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_4 щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і встановлено наступний порядок участі ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з дитиною:

першу та третю суботу місяця з 08 год. 00 хв. до 20 год. 30 хв. за місцем проживання, перебування батька з можливістю відвідування протягом цього часу культурно масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів; побачення дитини з батьком за місцем його проживання відбуваються без присутності матері дитини.

-спільний відпочинок ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_5 під час літніх канікул протягом 15 календарних днів.

-один день з числа державних та релігійних свят, котрі є офіційними вихідними днями відповідно до законодавства України.

-необмежене спілкування ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_5 засобами телефонного, електронного, поштового та інших засобів зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 243, 60 гривень судового збору на користь ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду прийняте з невідповідністю висновків обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, а тому просить дане рішення скасувати та ухвалите нове, яким встановити наступний графік побачень з дитиною: 1-3 субота місяця з 14.00 год. до 19.00 год., побачення мають відбуватися в присутності матері в місцях культурно розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей та за місцем проживання дитини.

Окрім того, апелянт зазначає, що суд не врахував зміст висновку діагностичної бесіди психолога з дитиною від 30 червня 2017 року. Суд не повністю взяв до уваги зміст даного висновку, зокрема не звернув уваги на розповідь дитини про те, що батько до неї не телефонує та дуже рідко приходить, не був присутній на останньому дні народженні дитини, небажання дитини бачитися безпосередньо у дома батька, не бажання дитини проживати з батьком.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не з'явився, подавши повторно заяву про відкладення розгляду справи. Суд апеляційної інстанції вважає причини неявки позивача та його представника не поважними, у зв'язку з чим справу слід розглядати відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України, згідно якої неявка сторін, інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов частково та визначаючи спосіб спілкування батька з малолітньою донькою, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має рівні з відповідачем права на участь у вихованні дитини та встановив графік зустрічей ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши не визначені дні побачень у літні канікули та святкові дні.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів у повному обсязі погодитися не може, оскільки він зроблений без найкращих інтересів дитини, що буде порушувати нормальний розпорядок життя дитини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції з 29 серпня 2009 року сторони перебували у шлюбі, який за рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 29 травня 2014 року - розірвано.

Під час шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з відповідачем ОСОБА_2

Позивач позитивно характеризується за місцем проживання, не судимий, не перебуває на обліку нарколога чи психіатра, в 2014 та 2016 роках у зв'язку із скаргами на нервовий синдром та гіпертонічну хворобу, виникнення яких пов'язував з стресовими ситуаціями з приводу створення перешкод бачитися з дитиною, перебував на лікуванні стаціонару в ТОКПНЛ та 2 міській лікарні.

28 березня 2014 року, опікунська рада рекомендувала ОСОБА_2, звернути увагу на виховання дитини в сім'ї, та з метою захисту прав дитини вирішила здійснити соціальний супровід в процесі розлучення.

06 червня 2014 року опікунською радою було прийняте рішення № 17 у відповідності до якого ОСОБА_4 було визначено порядок прийняття участі у спілкуванні з донькою ОСОБА_5 та у її вихованні згідно наступного порядку: перша і третя субота з 10.00 до 13.00 годин; друга і четверта неділя з 15.00 до 20.00 годин; четвер з 17.00 до 19.00 годин. Побачення мали б відбуватися в присутності матері дитини - тобто Відповідача. Даний висновок було затверджено рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради за № 702 від 16 липня 2014 року.

Згідно інформації з листа спеціалізованої школи з поглибленим вивченням іноземних мов І-ІІІ ступенів №7 м. Тернополя від 05 липня 2017 року за №279, освітній заклад повідомив службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, що стосовно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, її успішністю цікавляться обоє батьків, батьківські збори відвідувала лише мати дитини, протягом 2016-2017 років дитина без поважних причин школу не пропускала.

Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня надала, листом від 07 липня 2017 року, наступну інформацію - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає в АДРЕСА_1, перебуває на обліку в ІІІ педіатричному відділенні поліклініки ТМДКЛ. Періодично хворіє на ГРВІ, на «Д» обліку не спостерігається. Догляд за дитиною здійснює мати, під час відвідувань поліклініки мама супроводжує доньку, рекомендації дільничного лікаря виконує. Батька помічено не було, станом здоров'я дитини не цікавився.

Тернопільський районний відділ ДВС листом від 17 серпня 2017 року надав позивачу довідку, що останній заборгованості із сплати аліментів не має, станом на зазначену дату переплата становить 3669, 35 гривень.

Рішенням ВК ТМР від 27 вересня 2017 року за №695 затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення способу участі позивача у вихованні дитини рекомендовано позивачу здійснювати участь у вихованні дитини відповідно графіку: 1-3 субота місяця з 14.00 години до 19.00 години, побачення мають відбуватися в присутності матері в місцях культурно розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей та за місцем проживання дитини. Рекомендовано позивачу не порушувати графіку побачень, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її, матеріально утримувати Рекомендовано відповідачці не чинити позивачу перешкод у спілкуванні позивача з дитиною.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч.1 ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У відповідності до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Положеннями частин 1, 2 ст. 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції встановлюючи графік побачень ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 наголошував на тому, що донці з батьком необхідно відновити достатній родинний зв'язок, однак попри це суд не врахував в повній мірі самі інтереси дитини.

Як вбачається з висновку діагностичної бесіди від 30 червня 2017 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, має бажання, щоб батько брав активну участь в її житті, погоджується бачитися з ним, проте в помешканні матері або на прогулянках в парку. Страху перед батьком в дитини немає, проте є певна напруженість та невизначеність. Враховуючи даний висновок, апеляційний суд вважає, що спільний відпочинок ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, під час літніх канікул протягом 15 днів, може нашкодити психоемоційному стану дитини, оскільки через тривале неспілкування дитини з батьком, їм потрібно більш поступово налагоджувати родинні взаємовідносин з врахуванням інтересів та побажань дитини.

Колегія суддів вважає, що важливим на даному етапі взаємовідносин дочки з батьком є визначеність періодичності та тривалості їх побачень . Неправильні та неприпустимі методи прийняття участі у вихованні та спілкуванні з дитиною можуть призвести до неправильних життєвих установок, може згубно вплинути на світогляд та поведінку дитини.

Не заслуговують до уваги доводи апеляційної скарги про те, що зустрічі батька з дочкою повинні проходити в присутності матері, оскільки суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції вважає, що дитині з батьком необхідно налагодити родинні відносини, а присутність матері може перешкоджати цьому, окрім того як зазначила сама відповідач між нею та позивачем часто відбуваються конфлікти,через їх напружені відносини, які негативно впливають на дитину.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на положення ст. 141 СК України, згідно якої мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, колегія суддів при визначені днів та годин для спілкування позивача з дитиною враховує інтереси самої дитини, бажання батька займатися вихованням доньки, відсутність між ними спілкування протягом тривалого часу, вважає, що у наданні спільного відпочинку ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 під час літніх канікул слід відмовити. Рішення в частині святкування державних та релігійних свят, у зв'язку із не визначенням конкретних днів, слід змінити, встановивши побачення ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в день святкування державних та релігійних свят на другий день Різдва Христового та в День захисника України з 14 год. 00 хв. до 19 год.00 хв. без участі матері. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2018 року в частині надання спільного відпочинку ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 під час літніх канікул протягом 15 календарних скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. У наданні спільного відпочинку ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 під час літніх канікул протягом 15 календарних днів - відмовити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2018 року в частині встановлення порядку участі ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 під час святкування державних та релігійних свят змінити, встановити побачення ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в день святкування державних та релігійних свят на другий день Різдва Христового та в День захисника України з 14 год. 00 хв. до 19 год.00 хв. без участі матері.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту даної постанови.

День складання повного тексту постанови - 07 серпня 2018 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Дикун С.І.

Судді: Храпак Н.М.