Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 756/1249/16-ц

провадження № 61-19227св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року у складі судді Луценка О. М. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Кулікової С. В., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»), треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що 22 серпня 2006 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту

№ 0, за яким банк зобов'язався надати, а ОСОБА_4 прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в сумі

170 000,00 доларів США.

На забезпечення умов виконання зобов'язань ОСОБА_4 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, про що був укладений відповідний договір іпотеки № 19897 від 22 серпня

2006 року.

22 листопада 2015 року представники ТОВ «Кей-Колект» намагались проникнути до вказаної квартири, заявляючи про те, що до них перейшло право власності на неї, хоча будь-якого судового спору про звернення стягнення на предмет іпотеки та/або про виселення з квартири у судовому порядку не розглядалось.

23 листопада 2015 року з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 стало відомо, що 05 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу

Кобелєвою А. М. було внесено запис про реєстрацію права власності за

ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 взагалі не було відомо про бажання відповідача задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, крім того відсутні докази про те, що банком було відступлено право вимоги за іпотечним договором № 19897 від 22 серпня 2006 року на користь ТОВ «Кей-Колект», працівники якого створили умови, за яких вона фактично не може нормально проживати та користуватися квартирою.

ОСОБА_4 просила суд зобов'язати ТОВ «Кей-Колект» усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом надання безперешкодного права користування вищевказаним житловим приміщенням.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 листопада

2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 не є власником даної квартири.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року Залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суд першої інстанції.

14 березня 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно з'ясували обставини справи, що мають значення для справи, висновки судів не відповідають дійсним обставинам справи.

У травні 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Cтаттею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Судами встановлено, що 22 серпня 2006 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту

№ 0, за умовами якого банк зобов'язався надати позивачу, а позивач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в сумі 170 000,00 доларів США відповідно до умов договору.

На забезпечення виконання умов вищезазначеного кредитного договору позивачем було передано, а банком прийнято в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, про що був укладений відповідний договір іпотеки № 19897 від 22 серпня

2006 року.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 05 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А. М. було внесено запис про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на вказану квартиру.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно роз'яснень, викладених в пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Тлумачення статей 16, 391 ЦК України з урахуванням роз'яснень, викладених в пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», дає підстави дійти висновку про те, що з вимогами про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, може звернутися до суду особа, яка є власником або яка володіє спірним майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором. В протилежному випадку такі вимоги задоволенню не підлягають.

Суди встановивши, що ОСОБА_4 не є власником квартири АДРЕСА_1, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Право власності на спірну квартиру набуло ТОВ «Кей-Колект», про що зроблено запис відповідний у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до оцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська