печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Кирилюк І.В.,

при секретарі судових засідань - Петровій Ю.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, ПАТ КБ «ПриватБанк») в якому просить визнати недійсним кредитний договір № SAMDN1346 від 03.10.2009 року, укладений між позивачем та відповідачем, та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03.10.2009 року на підставі його звернення йому було видано у ПАТ КБ «ПриватБанк» банківську картку. Тобто картку було видано на підставі усної домовленості. 10.01.2018 року на вхідних дверях до квартири позивача з`явилось повідомлення про намір ПАТ КБ «ПриватБанк» звернути стягнення на нерухоме майно позивача, а у поштовій скриньці позивач знайшов лист відповідача вих. № 3.1.0.0/2- від 06.01.2018 року, в якому вказано, що позивачу на підставі кредитного договору № SAMDN1346 від 03.10.2009 року видано кредит в розмірі 11 000,00 грн., прострочена заборгованість за яким становить 25 740,16 грн. Позивач неодноразово звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням надати йому примірник кредитного договору та інформацію щодо заборгованості за ним, проте, відповідачем кредитний договір позивачу надано не було, хоча зазначено, що договір наявний. За таких обставин, позивач вважає, що у зв`язку із недодержання письмової форми договору він є нікчемним. Більш того, позивач зазначає, що на момент одержання банківської картки йому було 17 років, тобто на той час неповнолітній особі неможливо було надати кредит.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

04.06.2018 року позивачем було усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.06.2018 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним та роз`яснено відповідачу право у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву.

Як визначено у ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви).

29.08.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить в позові відмовити, оскільки правові підстави для визнання недійсним кредитного договору відсутні. Так, позивач, відповідно до укладеного договору № SAMDN1346 від 03.10.2009 року, отримав картку для виплат № НОМЕР_1 ., а 26.10.2010 року позивач звернувся до банку для отримання кредитної картки, заповнивши відповідну Анкету-заяву, на підставі чого йому була видана кредитна картка. При цьому, всі картки, випущені та видані банком клієнту, заводяться під один договір. У 2009 році позивачу було видано лише картку для потреб позивача, а кредитна картка була надана у 2010 році із встановленням кредитного ліміту в 11 000,00 грн. Укладений між позивачем та відповідачем кредитний договір є договором приєднання. Підписання кредитного договору є прямою та безумовною згодою позивача з усіма його умовами разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку». Зміна кредитного ліміту регулюється п. п. 3.2, 3.3 Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на встановлення кредитного ліміту Банком; нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється Банком на підставі п. 5.5. Правил користування платіжною карткою. Крім того, відповідач також звертає увагу на пропущення позивачем строку позовної давності.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 03.10.2009 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ПАТ КБ «ПриватБанк» видало платіжну картку № НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як визначено у ч. 1 ст.. 34 ЦК України, повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Таким чином, станом на день одержання платіжної картки ОСОБА_1 не виповнилось вісімнадцяти років, відтак, він не мав повної цивільної дієздатності.

Згідно із ч. 1 ст.. 31 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.

Відповідно до ст.. 32 ЦК України, крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону. За наявності достатніх підстав суд за заявою батьків (усиновлювачів), піклувальника, органу опіки та піклування може обмежити право неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією чи іншими доходами або позбавити її цього права. Суд скасовує своє рішення про обмеження або позбавлення цього права, якщо відпали обставини, які були підставою для його прийняття. Порядок обмеження цивільної дієздатності неповнолітньої особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як визначено у ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Так, відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 від 03.10.2009 року, № НОМЕР_2 від 31.07.2013 року та № НОМЕР_3 від 01.04.2015 року.

При цьому, згідно виписки по рахункам позивача, картка № НОМЕР_1 від 03.10.2009 року є основною та не є кредитною.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що між позивачем та відповідачем 03.10.2019 року було укладено договір банківського рахунка.

Як визначено у ст.. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, чинним законодавством встановлено презумпцію правомірності правочину.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як встановлено у ст.. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Отже, позивач, будучи неповнолітньою особою на час укладення з ПАТ КБ «ПриватБанк договору банківського рахунка 03.10.2009 року, мав право самостійно укладати договір банківського рахунка та розпоряджатися вкладом, внесеним ним на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку), а також самостійно розпоряджатися своїми доходами. При цьому, згідно умов договору банківського рахунка, ПАТ КБ «ПриватБанк» не мало права відмовити у відкриті рахунка. Більш того, чинним законодавством не встановлено обов`язкової письмової форми для договору банківського рахунка.

За таких обставин, договір 03.10.2009 року було укладено між позивачем та відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства в межах дієздатності позивача.

При цьому, суд звертає увагу на наступне.

Як визначено у ч. 1 ст. 222 ЦК України, правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 221 ЦК України, правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. У разі відсутності схвалення правочину він є нікчемним.

Так, оскільки позивачем укладено договір банківського рахунка ще 03.10.2009 року та суду не надано доказів, що в подальшому були заявлені претензії батьками позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», то суд вважає договір схвалений останніми.

Згідно ст.. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.

26.10.2010 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ Комерційний банк «Приват Банк» та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В графі «Бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою Кредитка «Універсальна»/GOLD» позивач зазначив 1 000,00 грн. Протягом строку дії кредитного договору, кредитний ліміт неодноразово змінювався. Так, 01.04.2015 року встановлено кредитний ліміт у нульовому розмірі. 21.03.2017 року кредитний ліміт за карткою позивача був збільшений на 11 000,00 грн. та 21.03.2017 року зменшений на 500,00 грн.

У вказаній Анкеті-заяві, зокрема, зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua; Умови та Правила надання банківських послуг актуалізуються не частіше одного разу на місяць, з обов`язковою публікацією на сайті банку до 25-го числа місяця, що передує змінам; усі клієнти повинні в обов`язковому порядку виконувати умови цього документа і ознайомлюватися із змінами.

Підписуючи Анкету-заяву, позивач погодився з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Також підписуючи Анкету-заяву, позивач підтвердив, що ознайомився і згоден із Умовами та Правилами надання банківських послуг а також тарифами Банку, які були надані позивачу для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, підписуючи Анкету-заяву позивач взяв на себе зобов`язання виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися із їх змінами на сайті www.privatbank.ua.

Отже, відповідач акцептував оферту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті Банку, вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Як визначено у ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, укладений між позивачем та відповідачем 26.10.2010 року договір є договором приєднання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України, визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як визначено у ст.. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Підписавши 26.10.2010 року Анкету-заяву, ОСОБА_1 фактично уклав із ПАТ КБ «ПриватБанк» письмовий кредитний договір.

Відповідно до 1.1.1.38. Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови), кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - це розмір коштів, що надаються Банком Клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності.

Пунктом 1.1.1.39 Умов встановлено, що кредитна картка - різновид банківської платіжної картки, операції за якою проводяться згідно умов кредитної платіжної схеми, яка передбачає здійснення платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу за рахунок коштів, наданих банком у кредит або в межах кредитної лінії.

Овердрафт - короткостроковий кредит, який Банк надає Клієнту у разі, якщо сума операції перевищує суму залишку коштів на його рахунку, в розмірі ліміту кредитування; прострочений кредит - кредитні кошти, які були надані Клієнту і не були повернуті Банку в термін, передбачений Договором (п.п. 1.1.1.44, 1.1.1.60 Умов).

За приписами п. 1.1.2.1.1. Умов клієнт зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, визначені цим розділом Умов та Правил, та розділом Умов та Правил про надання відповідної послуги, до якого Клієнт приєднався шляхом підписання Заяви про приєднання

Пунктом 2.1.1.1.1. Умов встановлено, що на підставі ст. 634 ЦК України Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» Клієнт приєднується до цих Умов та Правил (далі - Умови або Договір). Паспорт споживчого кредиту та Тарифи Банку (далі - Тарифи) є невід`ємною частиною цього Договору. Перелік кредитних карток, на які Банк встановлює кредитні ліміти: Карта "Універсальна", карта "Універсальна Gold", Преміальні картки: Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature. Цей перелік може змінюватися та доповнюватися на розсуд Банку.

Порядок та умови надання кредиту регламентовані п. 2.1.1.2. Умов, відповідно до якого Банк за наявності вільних грошових коштів та на підставі аналізу кредитоспроможності Клієнта надає йому споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі на умовах, встановлених Договором.

Кредит надається шляхом встановлення Банком кредитного ліміту на рахунку Клієнта на підставі аналізу кредитоспроможності Клієнта з урахуванням законодавства та внутрішньобанківських документів (п. 2.1.1.2.7. Умов).

Згідно п. 2.1.1.2.12. Умов, сторони дійшли згоди, що в разі неповернення Клієнтом кредиту в строк, зазначений в п. 2.1.1.2.4. цього Договору, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку, та/або - в разі, якщо Клієнт не виконав вимогу Банку щодо усунення порушення, в порядку, передбаченому п. 2.1.1.6.1. цього Договору, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку, встановленого вимогою Банку, та/або - в разі несвоєчасної сплати Клієнтом мінімального обов`язкового платежу в строк, зазначений в п. 2.1.1.3.1. цього Договору, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку платежу, та/або - в разі настання обставин, передбачених п. 2.1.1.3.5. Договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, та/або - в разі настання обставин, передбачених п. 2.1.1.6.5. Договору, починаючи з 32-го дня з дня направлення повідомлення Банком Клієнту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: - 86,4% - для картки "Універсальна"; - 84,0% - для картки "Універсальна голд"; - 74,4% - для преміальних карток: Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature.

Відповідно до п. 2.1.1.5.1. Умов, Клієнт зобов`язаний здійснювати погашення кредиту у строки та в розмірах, визначених п. 2.1.1.3.1, 2.1.1.3.2 цього Договору.

В графі «Бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою Кредитка «Універсальна»/GOLD» позивач зазначив 1 000,00 грн.

Протягом строку дії кредитного договору, кредитний ліміт неодноразово змінювався. Так, 01.04.2015 року встановлено кредитний ліміт у нульовому розмірі. 21.03.2017 року кредитний ліміт за карткою позивача був збільшений на 11 000,00 грн. та 21.03.2017 року зменшений на 500,00 грн.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Вказаний кредитний договір № SAMDN1346, укладений між позивачем та відповідачем 26.10.2010 року, містить всі істотні умови, укладений позивачем шляхом підписання Анкети-заяви після ознайомлення позивача із Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку, про що прямо зазначено в Анкеті-заявці тобто з дотриманням обов`язкової письмової форми. Зміст кредитного договору не суперечить чинному цивільному законодавству та інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, правові підстави для визнання договору банківського рахунка від 03.10.2009 року чи кредитного договору № SAMDN1346 від 26.10.2010 року недійсним відсутні. Більш того, всі договори в подальшому були схвалені сторонами, спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а також виконувались сторонами.

Згідно ст.. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення встановленого ст. 81 ЦПК України обов`язку позивач не надав суду належних, достатніх та допустимих доказів недійсності спірних договорів.

При цьому, відповідач просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Як визначено у ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 1 ст.. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки позивачем одержано картку 03.10.2009 року, а кредитний договір укладено 26.10.2010 року, отже станом на 26.10.2010 року позивач був обізнаний із умовами укладеного ним кредитного договору, то перебіг позовної давності в даному випадку почався із дня, наступного за днем укладення позивачем спірного договору, тобто з 27.10.2010 року та закінчився 27.10.2013 року. Проте, з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 02.03.2018 року, що підтверджується штампом поштового відділення на конверті.

Відповідно до ч. ч. 2-5 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За таких обставин, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом після спливу позовної давності, про що зазначено відповідачем. Враховуючи викладене, суд застосовує наслідки пропуску строку позовної давності та відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним у зв`язку із пропуском позивачем трирічного строку позовної давності.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. ст.. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в позові відмовлено, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження понесення судових витрат, то судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні.

Керуючись ст. ст. 11, 30, 31, 32, 34, 203, 204, 205, 215, 221, 222, 253, 260, 261, 267, 525, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1054, 1055, 1067, 1068, 1069 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 274, 275, 278, 279, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 05.10.2018 року.

Суддя І.В. Григоренко