УХВАЛА

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 336/5397/15-ц

провадження № 61-4040св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Ступак О. В.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 червня 2016 року, ухвалене у складі судді Суркової В. П., та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , який згодом уточнив, і остаточно просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, а також стягнути понесені ним додаткові витрати в сумі 7 637,09 грн та встановити факт нецільового витрачання відповідачем аліментів, отриманих за період з березня 2012 року по серпень 2015 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 20 листопада 1999 року перебував з ОСОБА_2 у шлюбі, в якому народилися син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 травня 2012 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнено аліменти на дітей.

Позивач вказує на те, що з 1 січня 2014 року діти постійно проживають з ним та перебувають на його утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та не приймає участі у додаткових витратах.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2015 року право ОСОБА_2 на отримання аліментів припинено. У період з 1 січня 2014 року по час подання позову ним понесені додаткові витрати на дітей, пов`язані з їх лікуванням та розвитком, на суму 15 274,18 грн.

Посилаючись на викладене, а також на те, що з січня 2014 року по серпень 2015 року відповідач отримувала аліменти, але матеріальної допомоги на дітей на надавала, просив про задоволення позову.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів.

Позов обґрунтовувала тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 травня 2012 року з ОСОБА_1 на її користь стягнено аліменти на дітей, проте ОСОБА_1 сплачував їх нерегулярно та не у повному розмірі, що призвело до утворення за період з березня 2012 року по 1 вересня 2015 року заборгованості у розмірі 19 278,04 грн.

Вказувала, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 24 вересня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2015 року змінено, а саме ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів за 6 місяців 2014 року у розмірі 3 250,88 грн. Таким чином, розмір заборгованості за період з березня 2012 року по 1 вересня 2015 року становить 16 027,16 грн.

З огляду на зазначене, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на депозитні рахунки дітей неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів на неповнолітніх дітей, стягнених за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за період з 1 квітня 2012 року по 1 січня 2014 року, в сумі 49 597,49 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) матері щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 вересня 2015 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування ОСОБА_7 та обстеження ОСОБА_9 у розмірі 578,80 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 шляхом перерахування на депозитні рахунки дітей неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів на дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнених за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 травня 2012 року за період з 1 квітня 2012 року по 1 січня 2014 року, у сумі 49 597,49 грн.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, встановивши, що з січня 2014 року діти проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні, а ОСОБА_2 зобов`язана брати участь у додаткових витратах на дітей, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на дітей та понесених додаткових витрат. Крім цього, суд встановив нецільове витрачання ОСОБА_2 аліментів на дітей.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що з вини ОСОБА_1 , який зобов`язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, виникла заборгованість, тому одержувач аліментів - ОСОБА_2 має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Встановивши, що ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів за період з березня 2012 року по вересень 2015 року, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

З такими висновками суду першої інстанції погодився і апеляційний суд, переглядаючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2016 року скасувати з ухваленням нового.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належними чином не з`ясували фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, та не надали належної оцінки зібраним у справі доказам щодо понесених додаткових витрат на утримання дітей. Крім того, заявник вказує на незаконність судових рішень в частині стягнення пені (неустойки) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, оспорюючи, в тому числі, її розрахунок.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього суду від 6 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2018 року зупинено касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей і встановлення факту нецільового витрачання аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 572/1762/15-ц.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц касаційну скаргу ОСОБА_10 задоволено частково. Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 жовтня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

У зв`язку з закінченням перегляду у касаційному порядку справи № 572/1762/15-цкасаційний суд на підставі статті 254 ЦПК України поновлює касаційне провадження у цій справі.

Керуючись статтями 253, 254 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей і встановлення факту нецільового витрачання аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 572/1762/15-ц.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик