Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 757/18869/15-ц

провадження № 61-8285св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Міський Комерційний Банк»,

представники відповідача: Оберемко Роман Анатолійович, Шевченко Тетяна Вікторівна, Левковський Олександр Дмитрович, Пухта Аліна Олександрівна,

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» на рішення Печерського районного суду м. Києва

від 30 червня 2016 року в складі судді Васильєвої Н. П. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року в складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Усика Г. І.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» (далі - ПАТ «Міський Комерційний Банк»), третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про надання клієнту банку інформації стосовно діяльності банку.

Позовна заява мотивована тим, що між ним та ПАТ «Міський Комерційний Банк» було укладено декілька договорів банківського вкладу, відповідно до яких він передав відповідачу наявні у нього фінансові активи, а відповідач надав йому фінансові послуги, залучивши від нього кошти з метою отримання прибутку, та зобов'язався їх повернути у розмірах та зі строками розміщення та зі сплатою процентів річних, зазначених у договорах строкового депозитного рахунку і у встановлені договором строки. Посилався на те, що інформація, що стосується особисто його і дій відповідача необхідна йому для захисту його інтересів, як вкладника банку.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд зобов'язати відповідача надати йому: наявні у банку відомості про фінансове становище, у тому числі, інформацію про перелік позичальників і кредитів/суми, позичальників, умови їхнього надання та стосовно застав, що були надані при отриманні цих кредитів і строки повернення, перелік заяв про вчинення кримінальних проваджень, судових позовів стосовно вилучення застав, повернення коштів та осіб, що не виконують умов договорів стосовно повернення позик чи процентів за ними (кому були подані, номери і стосовно кого та суми).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня

2016 року, позов ОСОБА_4частково задоволено.

Зобов'язано ПАТ «Міський КомерційнийБанк»надати ОСОБА_4 як клієнту банку наступну інформацію про фінансову звітність банку станом на 30 червня 2016 року, а саме: суми кредиторської та дебіторської заборгованості; чи мали місце звернення до судів з позовами про стягнення заборгованості на користь банку, яка сума стягнута, яка сума надійшла до банку у порядку виконання рішень судів; чи мали місце звернення об'єктів застави на погашення заборгованості за кредитними договорами, сума, яка надійшла від реалізації заставного майна.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відомості щодо доходів та витрат банку, основних показників його діяльності та фінансової звітності повинні бути загальнодоступними та підлягають опублікуванню на офіційних інтернет-сайтах конкретного банку та Національного банку України.

У жовтні 2016 року ПАТ «Міський Комерційний Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволенні позову, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами невірно визначений правовий статус інформації та підстави для її надання, невірно визначений суб'єкт надання відповідної інформації, а також невірно зроблений висновок про існування незаконної бездіяльності банку в частині ненадання запитуваної інформації.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність» клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати, зокрема, відомості, які підлягають обов'язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан.

Стаття 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначає, що перелік інформації, що підлягає обов'язковому опублікуванню, встановлюється Національним банком України та додатково самим банком на його розсуд.

Згідно зі статтею 69 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк зобов'язаний протягом місяця, наступного за звітним періодом, розповсюджувати на веб-сайті банку, а також розміщувати у приміщеннях банку, до яких мають доступ клієнти, у тому числі вкладники, квартальний баланс, звіт про фінансові результати банку та примітки до звітів, перелік яких визначається Національним банком України.

Банк зобов'язаний оприлюднювати аудиторський висновок та перевірені аудиторською фірмою річну фінансову звітність і річну консолідовану фінансову звітність в обсязі, що включає:1) баланс; 2) звіт про фінансові результати; 3) звіт про рух грошових коштів; 4) звіт про власний капітал; 5) примітки до звітів, перелік яких визначається Національним банком України.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, враховуючи те, що відомості щодо доходів та витрат банку, основних показників його діяльності та фінансової звітності повинні бути загальнодоступними та підлягають опублікуванню на офіційних інтернет-сайтах конкретного банку та Національного Банку України, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення вимог ОСОБА_4 в частині надання як клієнту банка інформації про фінансову звітність банку.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська