Єдиний унікальний номер судової справи 487/3122/18
Номер провадження 22-ц/812/288/18
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

03 грудня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення, яке ухвалено Заводським районним судом міста Миколаєва 03 вересня 2018 року, під головуванням судді Біцюка А.В. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Прилуцької міської ради Чернігівської області 19 січня 2000 року, позивач з відповідачем є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вже досяг повноліття, але продовжує навчання на першому курсі інженерно-авіаційного факультету Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на бюджетній основі, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Позивач не має можливості самостійно забезпечити сина на час навчання його у навчальному закладі, оскільки її заробітку не вистачає, а відповідач добровільно надавати кошти на навчання сина не бажає.

Посилаючись на викладені обставин, а також на своє скрутне матеріальне становище, позивач просила позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення ним 23-річного віку за умови, що він буде продовжувати навчання.

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Зазначав, що його син є курсантом вищого військового навчального закладу та навчається на бюджетній основі, а тому всі види матеріальних витрат, які зазначила позивач у своїй заяві, забезпечуються за рахунок держави відповідно до законодавства. Крім того, просив врахувати, що в нього на утриманні є інші неповнолітні діти: дочка ОСОБА_5 , 2006 року народження, та дочка ОСОБА_6 , 2001 року народження, на яку за рішенням суду від 21 лютого 2002 року ним сплачуються аліменти.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 03 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позовної заяви до суду - 11 травня 2018 року і до закінчення терміну навчання ОСОБА_4 , але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох річного віку. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та діючому законодавству що регулює спірні правовідносини, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд ухвалив його з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання у розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. При цьому судом враховано майнове становище відповідача та перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду з огляду на наступне.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199,200,201 СК України).

Так, ст.199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Зазначений обов`язок, згідно з засадами ч.6 ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на навчання має той з батьків з яким фактично проживає син, дочка, які продовжують навчання.

Відповідно до ст.ст.199,200 СК України обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання, виникає за обов`язковою сукупністю таких юридичних фактів, як певний вік (від 18 до 23 років), продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі і наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

До відносин між батьками і дочкою, сином, щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 СК України.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, тобто, розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, визначається з урахуванням матеріального становища сторін, стану здоров`я платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних членів сім`ї та інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З матеріалів справи убачається, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який досяг повноліття та навчається на бюджетній основі в Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, інженерно-авіаційний факультет (а.с.3,11).

З системно-логічного аналізу викладених вище обставин слідує, що ОСОБА_4 має право на отримання аліментів у зв`язку з продовженням навчання і до досягнення ним 23 років, та такий обов`язок по утриманню поширюється на обох батьків, за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Оскільки ОСОБА_4 , потребує матеріальної допомоги, а його батько є працездатною особою, проходить службу у Збройних Силах України (відповідно до пояснень представника відповідача в судовому засіданні апеляційного суду) і може її надавати, а також виходячи з положень ст.ст.199,200 СК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітнього сина у зв`язку з продовженням ним навчання.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають до стягнення на користь позивача, у частці від заробітку (доходу), районним судом враховано матеріальне становище сина та батька, наявність у нього на утриманні неповнолітніх дітей.

Та обставина, що ОСОБА_4 навчається на бюджетній основі у вищому навчальному закладі та витрати на утримання курсантів забезпечує держава, не впливає на правильність висновків районного суду щодо визначення розміру аліментів.

Отже, враховуючи матеріальні можливості батька та його законний обов`язок щодо утримання інших неповнолітніх дітей, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що з відповідача за доцільне стягнути на користь позивача аліменти на період навчання їх сина в розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він взагалі не може надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, оскільки на його утриманні перебувають неповнолітні доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідач є особою працездатного віку та має задовільний стан здоров`я (протилежного сторонами не доведено). До того ж, вищевказані обставини не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку утримувати повнолітню дитину, а відповідно до положень ст.182 СК України, є підставою для визначення щомісячного платежу аліментів в меншому розмірі.

Інших доказів, які б підтверджували неможливість утримання ОСОБА_1 повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідачем не надано.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 03 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 04 грудня 2018 року