Справа №461/7118/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

28 грудня 2018 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Рибак Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 56200,00 грн., мотивуючи позов тим, що 31.03.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав від позивача грошові кошти у розмірі 2000 доларів США та зобовязався повернути вказану суму, однак не зробив цього.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, згідно якого позов підтримує та просить задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином, з дотриманням вимог ст.128 ЦПК України, повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у його відсутності, з винесенням заочного рішення, на підставі наявних матеріалів справи. До того ж, суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 31.03.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав від позивача грошові кошти у розмірі 2000 доларів США (станом на день подачі позову, згідно офіційного курсу НБУ в еквіваленті становить 56200 грн.) та зобовязався повернути вказану суму при продажі земельної ділянки.

Факт укладення договору та передачі позичкодавцем коштів в сумі 2000 доларів США позичальнику підтверджується розпискою від 31.03.2016р. /а.с.9/.

Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього кодексу та актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1. ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Також, з матеріалів справи видно, що позивач 26.04.2017 року направляв відповідачу вимогу про повернення суми заборгованості в строк 10 днів з дня одержання вимоги /а.с.10/, однак останній належним чином не відреагував та зобовязань за вищезгаданим договором позики не виконав.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов є підставним, так як при розгляді справи доведено обставини на які посилається позивач, ОСОБА_3 в судове засідання не зявився та не представив суду жодних доказів на спростування вимог позивача, а тому позов слід задоволити.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено 704,80 грн. судового збору, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 56 200 (пятдесят шість тисяч двісті) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.