Справа № 204/4691/18
Провадження № 4-с/204/18/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Невеселій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» на дії державного виконавця Дніпропетровського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, боржник ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2018 року до суду надійшла скарга Публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» на дії державного виконавця Дніпропетровського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо повернення виконавчого документу стягувачу, у якій скаржник просив:

- постанову державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 25.02.2015 про повернення виконавчого документу стягувачеві - скасувати;

- зобовязати державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області провадження відновити.

В обґрунтування поданої скарги, заявник посилався на те, що постановою державного виконавця Дніпропетровського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 25.02.2015 повернено виконавчий документ стягувачу в межах виконавчого провадження, зазначивши, що з постанови державного виконавця не вбачається, чи було перевірено майновий стан боржника; чи було виконано всі виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження»; державним виконавцем не здійснювались перевірки майнового стану боржника з періодичністю у кожні два тижні щодо виявлення рахунків, та кожні три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна відповідно; в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення державного виконавця з постановою до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, вважаючи такі дії державного виконавця неправомірними, заявник вимушений звернутись до суду зі скаргою.

Судом вірно визначено найменування виконавчої служби як Дніпропетровський районний відділ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Представник заявника в судове засідання не зявився, надавши на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності, скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, надавши на адресу суду відзив, згідно якого заперечували проти задоволення скарги, зазначивши, що державним виконавцем була правомірно винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, з підстав відсутності майна боржника за виконавчим провадженням, державним виконавцем були прийняти всі заходи для встановлення майна боржника, заявник не позбавлений право повторно предявити виконавчий документ для виконання.

Боржник в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, що не перешкоджає розгляду скарги, що відповідає положенням ч.2 ст.450 ЦПК України.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що постановою ВП №45440311 від 14.11.2014 старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-415/2011, виданого 17.05.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фамільний» заборгованості за кредитним договором; стягнення судових витрат на загальну суму 889120,44 грн.

Згідно постанови ВП №34813511 від 16.10.2012 державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, накладено обтяження на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1.

Згідно постанови ВП №34813511 від 28.01.2013 старшим державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про розшук майна боржника.

Відповідно до акту про опис та арешт майна від 25.06.2013, описано та накладено арешт на земельну ділянку №12, що розташована с.т. «Надія» Новоолександрівська с/р Дніпропетровський район Дніпропетровська область, яка належить ОСОБА_1.

Постановою ВП №45440311 від 25.02.2015 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції ОСОБА_4 на підставі п.9 ч.1 ст.47, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернутий стягувачеві.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на 06.02.2015 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1,2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на 06.02.2015 року) вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на 06.02.2015 року) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна; звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення; звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа; звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку; у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням; у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Згідно п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на 06.02.2015 року), боржник зобовязаний, серед іншого, своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

У разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника. Витрати, пов'язані з розшуком боржника фізичної особи, стягуються з боржника за ухвалою суду (частини 1, 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла станом на 06.02.2015 року).

Згідно з пунктом 2 ч.1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на 06.02.2015 року), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з пунктами 5,6,7 цієї статті виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувану, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обовязковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований (частини 2,4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла станом на 06.02.2015 року).

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Фактично при розгляді скарги встановлено, що судове рішення про стягнення 889120,44 грн. не виконане з 2012 року не через неможливість його виконання у звязку із неможливістю передати на реалізацію земельну ділянку, а через те, що державний виконавець взагалі не знайшов боржника, та можливо припустити, що останньому не відомо про борг та рішення суду.

Враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», приймаючи до уваги, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, завершальною стадією судового провадження, суд вважає, державним виконавцем не доведено вжиття всіх передбачених законодавством дій щодо примусового виконання рішення суду, а постанова про повернення виконавчого документа з підстав, передбачених п.9 ч.1 ст.47 Закону є передчасною, так як із змісту оскаржуваної постанови не вбачається, які саме заходи були здійсненні державним виконавцем, щодо розшуку майна боржника, встановлення місця знаходження боржника, які отримані відповіді, як і не доведено надіслання копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не пізніше наступного дня з дня її винесення, в звязку з чим право стягувача за виконавчим провадженням бути обізнаним, які саме заходи були вжити виконавцем були порушенні, в звязку з чим постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та підлягає скасуванню.

Враховуючи зазначене, вимоги заявника, в цій частині, є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діяльність суб'єктів владних повноважень врегульовано законами та підзаконними нормативно-правовими актами, ці правові документи дають суб'єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Згідно з Рекомендаціями ОСОБА_5 Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої ОСОБА_5 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічне роз'яснення надане судам в п. 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012, яке зводиться до того, що суд не має права зобов'язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх самостійно, визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, вимоги заявника в частині зобовязання державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області провадження відновити, є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки суд не має права зобовязувати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно з Законом про виконавче провадження можуть здійснюватись лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1,4,5,11,47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на 06.02.2015 року), ст. ст. 11, 12, 13, 76, 77, 81, 263, 264, 447-453 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» на дії державного виконавця Дніпропетровського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, боржник ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції ОСОБА_4 від 25.02.2015 про повернення виконавчого документа стягувачеві - скасувати.

В іншій частині скарги Публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар