Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 742/2973/15-ц

провадження № 61-33490св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач1 - відділ державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції в Чернігівській області,

представник відповідача 1 - Мигун Олександр Михайлович, Молошна Людмила Іванівна,

відповідач 2 - Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області,

представники відповідача 2: Зенченко Наталя Вікторівна, Бобруйко Інна Петрівна,

відповідач 3 - Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області,

представники відповідача 3: Яківчик Олена Вікторівна, Біркун Тетяна Миколаївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Бездідька В. М. від 15 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області у складі колегії суддів: Мамонової О. Є., Бобрової І. О., Висоцької Н. В. від 09 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої неправомірними діями відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції (далі - ВДВС Прилуцького МРУЮ).

Позов мотивований тим, що неправомірною бездіяльністю державного виконавця, а саме непроведенням жодних примусових дій протягом трьох років з виконання виконавчого напису нотаріусу про звернення стягнення на належне їй нерухоме майно, яка визнана постановою начальника ВДВС Прилуцького МРУЮ від 18 червня 2015 року, їй завдано майнової шкоди у зв'язку із нарахуванням банком відсотків і пені за несвоєчасне повернення заборгованості у розмірі 5 531 805 грн 05 коп., а також моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року позов залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 09 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновком місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходив з того, що сам факт тривалого невиконання виконавчого напису нотаріусу про звернення стягнення на належне ОСОБА_4 нерухоме майно та визнання дій державного виконавця такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», визнаний постановою начальника ВДВС Прилуцького МРУЮ від 18 червня 2015 року, не може бути підставою для настання цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування майнової та моральної шкоди, за відсутності порушення цивільного права позивача, як боржника у виконавчому провадженні, встановленого судовим рішенням.

У липні 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що єдиною умовою для стягнення майнової та моральної шкоди є доведення незаконних дій державної виконавчої служби судовою ухвалою чи постановою начальника ВДВС, якому підпорядкований виконавець у провадженні якого перебував виконавчий документ; при цьому постановою начальника ВДВС Прилуцького МРУЮ від 18 червня 2015 року встановлено порушення вимог статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» в частині недотримання стоків проведення виконавчих дій та виконавчі дії, проведені державним виконавцем, визнано такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином її позовні вимоги про стягнення майнової та моральної шкоди підлягали задоволенню відповідно до наданого нею розрахунку.

У серпні 2017 року Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, посилаючись на те, що незаконність дій державного виконавця не доведена у встановленому законом порядку і позивачем не надано доказів на підтвердження наявності моральної та майнової шкоди.

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ також надійшли аналогічні за змістом заперечення ВДВС Прилуцького МРУЮ та Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, у яких останні просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що 05 квітня 2012 року постановою заступника ВДВС Прилуцького МРУЮ Власенко І. В. було відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 2307, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В., про звернення стягнення на нежилі приміщення, що належать на праві власності ОСОБА_4, яка є боржником у даному виконавчому провадженні.

15 червня 2015 року ОСОБА_4 зверталася зі скаргою на бездіяльність начальника ВДВС Прилуцького МРУЮ Ярошевича І. О. до начальника управління ДВС Головного управління юстиції у Чернігівській області, у відповідь на яку їй роз'яснено, що вона, як боржник по виконавчому провадженню, має право на захист своїх прав у судовому порядку.

Постановою начальника ВДВС Прилуцького МРУЮ від 18 червня 2015 року виконавчі дії, проведені головним державним виконавцем в частині виконання виконавчого провадження № 32042512 по виконанню виконавчого напису № 2307 від 21 червня 2011 року визнано такими, що частково не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Зобов'язано головного державного виконавця провести виконавчі дії у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» по виконавчому напису № 2307 від 21 червня 2011 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В., в частині реалізації майна.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на тривалу бездіяльність державного виконавця, в результаті якої їй завдано майнову шкоду у зв'язку із нарахуванням банком відсотків і пені за несвоєчасне повернення заборгованості у розмірі 5 531 805 грн 05 коп., а також моральну шкоду, яку остання оцінила у 100 000 грн.

З огляду на вказане вище у сукупності, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що сам факт тривалого невиконання виконавчого напису нотаріусу про звернення стягнення на належне ОСОБА_4 нерухоме майно не може бути підставою для настання цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування майнової та моральної шкоди, за відсутності порушення цивільного права позивача, як боржника у виконавчому провадженні, встановленого судовим рішенням, у зв'язку із чим обґрунтовано відмовили у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 09 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило