АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №22-ц/796/3678/2018
справа №761/3525/14-ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача ПоліщукН.В.

суддів Білич І.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Пономаренко Н.В. 26 травня 2014 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства &q? т;Комерційний банк &q?ій;Надра&qu &; до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

В січні 2014 року ПАТ &quВ ;КБ &qu01;Надра&q?Т ; звернулось до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованості за договором №456/П/27/2008-840 від 05 вересня 2008 року в сумі 151767,37 долари США, що еквівалентно 1 730 388 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 05 вересня 2008 року між ВАТ КБ &q?ре;Надра&quро;, правонаступником якого є позивач та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №456/П/27/2008-840, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 205766 доларів США на строк по 12 серпня 2033 року, за користування якими позичальник зобов&q?ня;язалась сплачувати проценти у розмірі 14,99% річних.

Кредитні зобов&quf";язання забезпечені порукою ОСОБА_3 згідно із Договором поруки від 05 вересня 2008 року.

Належним чином кредитні зобов&qu62;язання не виконувались, у зв&q?бо;язку із чим банк використав право вимоги дострокового повернення кредиту та звернувся до суду. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2012 року у справі №2-2154/11 з відповідачів стягнуто заборгованість станом на 05 березня 2010 року у сумі:

- заборгованості за тілом кредиту 205342,65 доларів США;

- заборгованості по сплаті відсотків 44462,83 долари США;

- пені за прострочення сплати кредиту 6394,08 долари США;

- штрафу за порушення умов кредитного договору 20576,60 долари США.

Проте, за період з 05 березня 2010 року по 15 квітня 2014 року за користування кредитом нараховані відсотки у сумі 129792,64 долари США та пеня за несплату щомісячного ануїтентного платежу у сумі 21974,73 долари США.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2014 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 151767,37 долари США, що еквівалентно 1 730 388 грн. заборгованості та судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 05 грудня 2017 року, ухваленого за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3, рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні цих вимог.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати.

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення у справі №2-2154/11 оскаржувалось в апеляційному порядку, законної сили не набрало, відтак суд у цій справі не мав права посилатись на нього та стягувати нараховані відсотки. Окрім того, вказує, що у розпорядженні суду не було копії цього рішення.

Вказує також на те, що провадження у справі не могло бути відкрито, а відкрите не залишено без розгляду, оскільки судом вже розглядалась справа №2-2154/11 про той самий предмет і з тих саме підстав.

Зазначає, що прийнявши уточнення позовних вимог, суд не направив їх відповідачам для ознайомлення та розглянув справу.

Посилається на те, що згідно заяви на видачу готівки позичальником отримано кредит у сумі 199000 долари США, проте всі розрахунки здійснюються виходячи з суми 205766 доларів США.

Посилається на пропуск позовної давності за нарахованими процентами.

Вказує на порушення при визначенні бази для обрахування пені. Так, зазначає, що розмір щомісячного платежу становив 2642,50 долари США, проте у розрахунку заборгованості ці суми завищені, що призвело до неправильного визначення результату.

Посилається на те, що поручителя не було повідомлено про необхідність виконання зобов&qun>;язання; пеню у сумі 21974,73 стягнуто повторно.

Вказує на бездіяльність кредитора щодо не звернення стягнення на предмет іпотеки та імовірність існування судового рішення про звернення стягнення на це майно.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримав та просив урахувати висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду 04 липня 2018 року при розгляді справи №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18).

Представник позивача Калантай М.А. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції відповідає правовим позиціям та судовій практиці на час його ухвалення.

Інші учасники справи в судове засідання не з&qu0p;явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з&qu62;явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із установленої законом обов&qumi;язковості виконання зобов&quco;язань, та, встановивши порушення позичальником умов кредитного договору, дійшов висновку про стягнення суми заборгованості в судовому порядку з позичальника та поручителя.

Відповідно до ст.370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

У випадку відкриття апеляційного провадження за такою скаргою суд апеляційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятого ним судового рішення та рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Судом першої інстанції установлено, що 05 вересня 2008 року між ВАТ КБ &qu6';Надра&quyl;, правонаступником якого є позивач та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №456/П/27/2008-840, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 205766 доларів США на строк по 12 серпня 2033 року, за користування якими позичальник зобов&quuo;язалась сплачувати проценти у розмірі 14,99% річних.

Кредитні зобов&quiz;язання забезпечені порукою ОСОБА_3 згідно із Договором поруки від 05 вересня 2008 року.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2012 року у справі №2-2154/11, яке залишено без змін ухвалою колегії суддів Апеляційного суду міста Києва від 2 червня 2014 року, з відповідачів стягнуто заборгованість станом на 05 березня 2010 року у сумі 276776,16 доларів США, що складається з:

- заборгованості за тілом кредиту 205342,65 доларів США;

- заборгованості по сплаті відсотків 44462,83 долари США;

- пені за прострочення сплати кредиту 6394,08 долари США;

- штрафу за порушення умов кредитного договору 20576,60 долари США.

Проте відповідно до умов кредитного договору за період з 05 березня 2010 року по 15 квітня 2014 року за користування кредитом нараховані відсотки у сумі 129792,64 долари США та пеня за несплату щомісячного ануїтентного платежу у сумі 21974,73 долари США.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов&q?ал;язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, а такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Порушенням зобов&q?ом;язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов&q?су;язання (неналежне виконання, стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов&quif;язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов&quви;язання, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до пунктів 4.2.3, 4.2.4 укладеного між сторонами Кредитного договору №456/П/27/2008-840 від 05 вересня 2008 року сторони погодили право банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобов&qu.

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2012 року у справі №2-2154/11, яке залишено без змін ухвалою колегії суддів Апеляційного суду міста Києва від 02 червня 2014 року, з відповідачів солідарно стягнуто заборгованість станом на 05 березня 2010 року у сумі 276776, 16 доларів США, що складається з:

- заборгованості за тілом кредиту 205342,65 доларів США;

- заборгованості по сплаті відсотків 44462,83 долари США;

- пені за прострочення сплати кредиту 6394,08 долари США;

- штрафу за порушення умов кредитного договору 20576,60 долари США.

При зверненні до суду банк послався на п.4.2.4. кредитного договору та ст.611 ЦК України, згідно з якими має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту.

Відтак банк, скориставшись своїм правом та звернувшись в 2010 році до суду із позовом про дострокове стягнення всієї заборгованості, змінив строк виконання зобов&q?їн;язання за кредитним договором.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату мінімально необхідного платежу, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості.

З наведеного убачається, що у межах строку кредитування позичальник мав, зокрема, повертати кредит і сплачувати проценти щомісячними платежами, проте після рішення суду про дострокове стягнення всієї заборгованості відповідачі мають обов&q?ня;язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Отже право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред&q?ат;явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В частині нарахування пені колегія суддів зважає, що згідно із вимогами статей 549, 550, 551 ЦК України пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов&quкр;язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов&q?&q;язання за кожен день прострочення виконання.

Звертаючись із позовом до суду, позивач обґрунтовує нарахування пені умовами пунктів 5.2, 3.3.3., 3.3.1 кредитного договору.

Разом з тим, оскільки банком змінено строк виконання зобов&quly;язання шляхом пред&quri;явлення позову про дострокове стягнення заборгованості, що унеможливлює застосування до правовідносин сторін умов кредитного договору як підставу нарахування пені, колегія судів доходить висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають.

Аналогічні висновки висловлені в постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), в якій вказано, зокрема, що після пливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред&q?н ;явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов&qu>

Окрім того, при розгляді 04 липня 2018 року справи №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що судом першої інстанції при ухваленні заочного рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ураховуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обов&quw ;язку суду обґрунтувати судове рішення, у співвідношенні з характером ухваленого колегією суддів рішення та підстав скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів уважає недоцільним надавати відповідь на інші аргументи апеляційної скарги, які в цьому випадку не несуть правового навантаження, а рішення скасовується з інших підстав.

Відповідно до частини 3 ст.370 ЦПК України рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 грудня 2017 року, ухвалене у цій справі за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2014 року підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат з ПАТ&quil;Комерційний банк &quer;Надра&qu:#; на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 4019 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги; а також на користь Держави (Отримувач коштів: УК у Солом'янському районі/Солом'ян. р-н/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38050812; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО): 899998; Рахунок отримувача: 0024; Код класифікації доходів бюджету: 22030101) 1462 грн., що не були доплачені при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381, 383, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2014 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства &quyl;Комерційний банк &qu f;Надра&quy:; до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення відсотків у сумі 129792,64 долари США та пені за несплату щомісячного ануїтентного платежу у сумі 21974,73 долари США, нарахованих за період з 05 березня 2010 року по 15 квітня 2014 року, - відмовити.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 грудня 2017 року, ухвалене у цій справі за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2014 року скасувати на підставі ч.3 ст.370 ЦПК України.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства &qut-;Комерційний банк &qust;Надра&qu-s; (код ЄДРЮОФОПГФ 20025456, м.Київ, вул. Артема, 15) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) 4019 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства &qut-;Комерційний банк &qumi;Надра&qu N; (код ЄДРЮОФОПГФ 20025456, м.Київ, вул. Артема, 15) на користь Держави (Отримувач коштів: УК у Солом'янському районі/Солом'ян. р-н/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38050812; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО): 899998; Рахунок отримувача: 0024; Код класифікації доходів бюджету: 22030101) 1462 грн., що не були доплачені при подачі апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

В.В.Соколова