Постанова

Іменем України

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 466/10897/16-ц

провадження № 61-3337св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк»,

третя особа - начальник філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» Романів Ігор Миколайович

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 16 травня 2017 року у складі судді Свірідової В. В. та рішення апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В. та касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії -Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк») та просила визнати незаконним звільнення ОСОБА_4 з філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» за пунктом 6 статті 36 КЗпП України; визнати недійсним наказ начальника філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» Романіва І. М. № 2833-к від 14 грудня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_4 у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за пунктом 6 статті 36 КЗпП України»; визнати недійсним запис № 12 від 14 грудня 2016 року у трудовій книжці ОСОБА_4; поновити ОСОБА_4 на посаді заступника начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» з 14 грудня 2016 року; стягнути з філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за ас вимушеного прогулу за 4 місяці 18 днів в розмірі 75 466 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що її звільнення є незаконним та суперечить пункту 6 статті 36 КЗпП України, оскільки у відповідача фактично не змінювалися істотні умови праці і ним при звільненні позивача не застосовано положення статті 42 КзПП України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 травня 2017 року позов задоволено.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_4 з філії Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

Визнано недійсним наказ начальника філії Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» РоманіваІ. М. № 2833-к від 14 грудня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_4» у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

Визнано недійсним запис № 12 від 14 грудня 2016 року у трудовій книжці ОСОБА_4 про звільнення у зв'язку із відмовою від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення філії Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» з 14 грудня 2016 року.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за 4 місяці 18 днів у розмірі 75 466 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_4 та стягнення заробітної плати в розмірі 17 532, 43 грн допущено до негайного виконання.

Вирішено питання судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відбулося переміщення працівників, а не зміна істотних умов праці у розумінні статті 32 КзПП України, що не дає підстав для звільнення позивача за пунктом 6 статті 36 КЗпП України. Стягуючи на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд виходив із розрахунків позивача, здійснених нею на підставі порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 травня 2017 року в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді заступника начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення філії - Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» з 14 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами філії - Львівського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» з 14 грудня 2016 року.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 травня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат змінено, викладено абзац шостий та восьмий резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 грудня 2016 року по 16 травня 2017 року (день фактичного поновлення на роботі) в сумі 73 406, 04 грн з відрахуванням обов'язкових платежів і зборів. Стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір за подання позову до суду першої інстанції в сумі 2 938, 86 грн.»

В іншій частині рішення залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач підлягає поновленню на роботі на тій посаді, з якої її звільнено, а саме заступника начальника відділу по роботі з проблемними активами. При визначенні середньоденної заробітної плати слід виходити з виплат за останні повні два календарні місяці роботи, що передували звільненню ОСОБА_4, тобто за вересень та жовтень 2016 року.

У листопаді 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 травня 2017 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами помилково не застосовано положення статтей 32, 36 КЗпП України до спірних правовідносин, у банку відсутній обов'язок надання позивачу пропозицій вакантних посад з огляду на звільнення її не за пунктами 1, 2, 6 статті 40 КЗпП України, а за пунктом 6 статті 36 КЗпП України. Суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог поновлюючи позивача на посаді заступника начальника відділу по роботі з проблемними активами філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк». Судом апеляційної інстанції невірно застосовано положення постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року в частині обчислення середньоденної заробітної плати виходячи з виплат за останні повні два календарні місяці роботи.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 травня 2017 року.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що поновлюючи її на посаді заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами, суд апеляційної інстанції не вирішив трудовий спір та поновив її на посаді, якої вже не існує. Окрім того, судом невірно при обчисленні середньомісячної заробітної плати враховувалася заробітна плата за останні повні два місяці роботи, а не за останні два календарні місяці роботи, які передують звільненню.

ОСОБА_4 направила заперечення на касаційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» , в якому просила її відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 04 червня 2018 року справу № 466/10897/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_4 з 2003 року працювала у ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» на посаді заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами.

Постановою ПАТ «Державний ощадний банк України» від 31 серпня 2016 року № 664 оптимізовано організаційну структуру підрозділів регіональних управлінь, внесено зміни та доповнення до Типової організаційної структури регіонального управління АТ «Ощадбанк».

На виконання даної постанови наказом начальника філії Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 23 вересня 2016 року № 2124-к «Про зміни в організаційній структурі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», з 03 жовтня 2016 року ліквідовано відділ по роботі із проблемними активами та створено відділ реструктуризації заборгованості та стягнення із штатною чисельністю 9 одиниць, виділено в складі відділу два сектори: сектор стягнення заборгованості та сектор аналітики, реструктуризації заборгованості та реалізації майна. Виведено із сектору супроводження судового процесу юридичного відділу 3 одиниці головного юрисконсульта. Покладено на начальника відділу кадрового адміністрування Кміть І. В. обов'язок зі здійснення попередження працівників відділу по роботі з проблемними активами про ліквідацію відділу, надання пропозицій про посади в новоствореному відділі та роз'яснення того, що у разі відмови від переведення на запропоновані посади, такі будуть звільненні з скороченням штату працівників.

28 вересня 2016 року позивачу надано повідомлення про скорочення її посади та запропоновано посаду головного юрисконсульта сектору стягнення заборгованості. Аналогічні повідомлення позивачу надавалися 14 листопада 2016 року та 14 грудня 2016 року з відповідним списком вакантних посад.

Наказом від 14 грудня 2016 року № 2833-к ОСОБА_4 звільнено із займаної посади у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Зміна істотних умов праці відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України допускається при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Доказами такої відмови повинно бути письмове повідомлення роботодавця про майбутню зміну істотних умов праці з розпискою працівника про відмову від продовження роботи або письмова заява працівника про відмову від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці.

Як було встановлено судами, у відповідача мав місце факт внутрішньої реорганізації структурного підрозділу - філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», а саме ліквідація одного відділу з утворенням нового. При цьому така реорганізація не супроводжувалася скороченням загальної чисельності або штату працівників філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідного відділу.

Встановивши, що відповідачем не доведено наявність змін в організації виробництва і праці, позивач не надавала письмової відмови від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці, суди дійшли вірного висновку про відсутність підстав для звільнення позивача за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки ОСОБА_4 до звільнення не займала посаду заступника начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» та її звільнено з посади заступника начальника відділу по роботі з проблемними активами філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про поновлення позивача на тій посаді, з якої її звільнено.

Враховуючи викладене, безпідставними є доводи касаційних скарг про вихід судом апеляційної інстанції за межі позовних вимог, оскільки позивачем фактично заявлена вимога про поновлення на попередній посаді.

Встановивши, що звільнення ОСОБА_4 відбулося у грудні 2016 року, та з урахуванням відпрацювання нею у листопаді 2016 року лише дев'яти днів, суд апеляційної інстанції при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14 грудня 2016 року по 16 травня 2017 року вірно обрахував розмір середньоденної заробітної плати виходячи з двох останніх відпрацьованих у повному обсязі місяців, а саме вересня та жовтня 2016 року у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Аргументи касаційних скарг не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявників з висновками суду першої та апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги ОСОБА_4 та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 травня 2017 року в частині, залишеній без змін рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року, та рішення апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 травня 2017 року в частині, залишеній без змін рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року, та рішення апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат