ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2982/18
Провадження № 2/210/1517/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"18" грудня 2018 р.
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Вікторович Н.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, - ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:
11 червня 2018 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник позивача із вищевказаною позовною заявою.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує на ті обставини, що позивач ОСОБА_2 є власником 1/2 житлового будинку загальною площею 88,4кв.м, житловою площею 45,7кв.м, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Кооперативна (колишня назва, - Радгоспна, а ще раніше, - Совхозна), буд.№14. Зазначений будинок належить позивачеві на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 26 листопада 2013 року, та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 травня 2018 року. Будинок за вище зазначеною адресою фактично є будинком на два власника, який має два різні входи та фактично поділений між власникам навпіл стіною, що підтверджується технічним паспортом даного будинку, де на плані будинку чітко видно особливість його побудови. Власниками даного будинку є позивач, який володіє 1/2 частиною даного будинку, та ОСОБА_4, який є власником іншої 1/2 частини будинку. У вище вказаному будинку, зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_3, що підтверджується довідкою від 06 червня 2018 року. Маючи зареєстроване місце проживання у належному позивачеві будинку, відповідач фактично в ньому не проживає з 2007 року, що підтверджується відповідним актом. У звязку з тим, що відповідач у вказаному будинку не проживає, але при цьому в ньому зареєстрований, нарахування комунальних платежів здійснюється згідно кількості зареєстрованих осіб, і при цьому позивач зобов'язаний сплачувати комунальні послуги нараховані в тому числі і на відповідача, що значно впливає на його матеріальний стан. Позивач має намір отримати право на субсидію, і при цьому розрахунок такої субсидії буде здійснюватись з урахуванням того, що відповідач зареєстрована та проживає у належному позивачеві будинку. Однак відповідач там фактично не проживає, що призведе до несправедливого розрахунку субсидії. Позивач не бажає щоб місце проживання відповідача було зареєстроване у належному йому будинку, який не належить відповідачеві, так само як і не бажає, щоб відповідач мав право там проживати. Даний будинок належить позивачеві на праві приватної власності і він прагне здійснювати це право на власний розсуд, самостійно визначаючи коло осіб, які будуть там проживати та матимуть зареєстроване місце проживання. Самостійно відповідач не бажає знятись з реєстрації у належному позивачеві будинку, не надаючи жодних обґрунтувань такої відмови. Зв'язок між позивачем та відповідачем втрачено, вони вже давно не спілкуються.
На підставі викладеного просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та винести рішення, котрим визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - будинком №14 по вулиці Кооперативна (колишня назва, - Радгоспна) у м. Кривому Розі Дніпропетровської області.
В судове засідання сторони не викликалися.
Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.
У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Пояснення від третьої особи до суду також не надійшли.
Суд, взявши до уваги позовну заяву позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 (а.с.7, 8) є власником 1/2 житлового будинку загальною площею 88,4кв.м, житловою площею 45,7кв.м, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Кооперативна (колишня назва, - Радгоспна, а ще раніше, - Совхозна), буд.№14, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.9), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 26 листопада 2013 року (а.с.10), та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 травня 2018 року (а.с.11-12).
Будинок за вище зазначеною адресою фактично є будинком на два власника, який має два різні входи та фактично поділений між власникам навпіл стіною, що підтверджується технічним паспортом даного будинку, де на плані будинку чітко видно особливість його побудови (а.с.13-14). Власниками даного будинку є позивач, який володіє 1/2 частиною даного будинку, та ОСОБА_4, який є власником іншої 1/2 частини будинку.
У вище вказаному будинку, зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_3, що підтверджується довідкою від 06 червня 2018 року (а.с.16).
Маючи зареєстроване місце проживання у належному позивачеві будинку, відповідач фактично в ньому не проживає з 2007 року, що підтверджується відповідним актом (а.с.15).
Перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачу позивач не чинив. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і даним будинком не користується. Будучи зареєстрованим у зазначеному будинку відповідач не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно володіння та розпорядження, відповідно, будучи знятим з реєстрації в будинку, ніяких майнових прав не втрачає.
Натомість, подальша формальна реєстрація відповідача в будинку є порушенням прав на безперешкодне користування ним.
Факти викладені в позовній заяві підтверджуються письмовими доказами, актом з місця проживання, іншими довідками.
Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України).
Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.
Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Так, судом встановлено, що відповідач у справі не будучи власником будинку, залишається зареєстрованим у ньому, однак тривалий час не проживає у будинку, поважні причини його відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю для позивача, як власника будинку, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні.
При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням.
З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.ст.16, 391 ЦК України, ст.ст.12, 76, 81, 82, 128, 133, 141, 223, 247, 258, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, - ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - будинком №14 по вулиці Кооперативна (колишня назва, - Радгоспна) у м. Кривому Розі Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
- відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання не відоме;
Суддя: Н. Ю. Вікторович