Ухвала

Іменем України

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 334/6647/16-ц

провадження №61-47680ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: УсикаГ. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від

13 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про стягнення моральної шкоди, що спричинена професійним захворюванням,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» (далі - ПрАТ «Запоріжтрансформатор») про стягнення моральної шкоди, що спричинена професійним захворюванням.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що він з 10 лютого 1978 року по

25 серпня 1993 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював на посаді монтера зв'язку дільниці на дільниці зв'язку. У 1983 році його було переведено на посаду електромонтера по ремонту електроустаткування в гальванічному цеху та у 1987 році присвоєна друга професія стропальник. У серпні 1993 року позивач звільнився з підприємства відповідача за власним бажанням. Загальний стаж його роботи на підприємстві складає 15 років та

6 місяців.

З вересня 1993 року по 08 липня 2015 року працював в Публічному акціонерному товаристві «Запорізький завод Феросплавів». У липні 2015 року позивач звільнився з підприємства за власним бажанням, у зв'язку із виходом на пенсію. Починаючи з лютого 2015 року, його стан здоров'я істотно погіршився, він неодноразово звертався до лікарні зі скаргами на задишку, біль у суглобах, шум у голові. З 26 лютого 2015 року по 10 березня 2015 року він знаходився на стаціонарному лікуванні.

У квітні 2015 року через постійну втрату працездатності та стан його хвороби, Державна санітарно-епідеміологічна служба у Запорізькій області на запит обласної клінічної лікарні м. Запоріжжя надала санітарно-гігієнічний висновок умов його праці, відповідно до якого встановлено, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача у шкідливих умовах на різних посадах в період з

10 лютого 1978 року по 25 серпня 1993 року.

Крім того, у відповіді на запит від 12 червня 2015 року Державна санітарно-епідеміологічна служба у Запорізькій області повідомила, що тяжкість умов його праці відносилася до третього класу першого ступеня, при цьому значно порушувалися умови праці. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 липня 2015 року був встановлений факт того, що саме причиною професійного захворювання є тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. За результатами висновку обстеження МСЕК від 28 липня 2015 року в зв'язку з професійним захворюванням, пов'язаним з виробництвом, йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності 20%, група інвалідності не встановлена.

Ураховуючи погіршення стану здоров'я позивача, довідкою МСЕК від 15 травня 2017 року йому був визначений новий ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, а саме - 50%, та безстроково надана третя група інвалідності.

Працюючи у важких та шкідливих умовах праці, у позивача виникло професійне захворювання, яке завдало йому моральної шкоди, а тому просив суд стягнути на його користь з ПрАТ «Запоріжтрансформатор» моральну шкоду у розмірі

30 000, 00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від

13 листопада 2018 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Запоріжтрансформатор» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000, 00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У грудні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ПрАТ «Запоріжтрансформатор», в якій заявник просив скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, оскільки, позивачем не доведено безпосередній зв'язок між отриманим ним професійним захворюванням та роботою на підприємстві відповідача.

Крім того, суди не звернули уваги на те, що відповідно до пункту 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у позивача професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи на ПАТ «Запорізький завод феросплавів» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

З пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України вбачається, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

За положеннями статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Стаття 237-1 КЗпП України надає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що є доведеним той факт, що позивач під час виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, внаслідок чого йому було встановлено ступінь втрати працездатності 50 % та безстроково третя група інвалідності. Внаслідок отримання професійного захворювання ОСОБА_4 переніс моральні страждання, у зв'язку з неможливістю відновлення професійної працездатності, та ведення повноцінного життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди.

Зазначених висновків суди дійшли з урахуванням роз'яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Доводи касаційної скарги ПрАТ «Запоріжтрансформатор» про те, що позивачем не доведено безпосередній зв'язок між спричиненою шкодою та роботою на підприємстві є безпідставними, оскільки, спростовують зібраними у справі доказами, яким суди попередніх інстанцій надали всебічну оцінку.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про те, що професійне захворювання, отримане позивачем під час його перебування у трудових відносинах з відповідачем, стали причиною втрати професійної працездатності позивача, спричинили йому моральні страждання та є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необгрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про стягнення моральної шкоди, що спричинена професійним захворюванням, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик В. О. Кузнєцов А. С. Олійник