Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі Філіпповій О.В.,

за участю: представника відповідача ТОВ «Кей-Колект» - Русіна К.М.,

представника відповідача ПАТ «УкрСиббанк» - Лютої В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду районного суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (надалі ТОВ «Кей-Колект»), Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (надалі ПАТ «УкрСиббанк») про визнання правочину недійсним в частині, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір факторингу, укладений 11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині передачі прав вимоги до неї за кредитним договором № 0 від 06.04.2007 року; визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладений 11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині передачі прав вимоги до неї за договором іпотеки № 51645 від 06.04.2007 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 06 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та нею укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав їй кредит в сумі 30 000,00 дол. США. 06 квітня 2007 року в забезпечення виконання за вказаним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 51645, відповідно до умов якого в іпотеку передана однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 кв.м. Вказує, що 11 червня 2012 року АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 4 та відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, за яким АКІБ «УкрСиббанк» відступив право вимоги до неї за зобов`язаннями по вищезазначеним договорам ТОВ «Кей-Колект». Крім того, 15 червня 2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект» на підставі звернення стягнення.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 09.10.2017 р.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача-2 - ПАТ «УкрСиббанк» поданий відзив, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що 06.04.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого АКІБ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в сумі 30 000,00 дол. США. В забезпечення вказаного кредиту, в тому було укладено договір іпотеки від 06.04.2007 року, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 . 11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 4, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передав ТОВ «Кей-Колект» права вимоги, а ТОВ «Кей-Колект» прийняв права вимоги та в їх оплату надав грошові кошти. В тому числі, було відступлено і права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 06.04.2007 року. Відступлена заборгованість ОСОБА_1 складала 28 736,24 дол. США з яких: 24 523,94 дол. США - сума заборгованості за кредитом та 4212,30 дол. США - сума заборгованості за відсотками по кредиту. 11.06.2012 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» підписано акт приймання передачі прав вимоги. Таким чином з 11.06.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» не є стороною за вказаним договором про надання споживчого кредиту, всі права відступлено ТОВ «Кей-Колект».

В судове засідання позивачка не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в заяві.

Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, просив відмовити.

Представник відповідача ПАТ» УкрСиббанк» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити з підстав, зазначених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не же бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 513 ЦК України).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 515 ЦКК України заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Відступлення права вимоги (уступка вимоги - цесія) являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора (цедента) новому кредиторові (цесіонарію). Цесія - це факт заміни особи у зобов`язанні, що виникає в силу укладення відповідного договору купівлі-продажу, міни чи дарування прав, що випливають із зобов`язання. Так, договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати первісному кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги, і чинний Цивільний кодекс України такого не забороняє.

Судом встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0 від 06.04.2007 року. Відповідно до умов цього договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 30 000,00 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 51645 від 06.04.2007 року, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 кв.м.

11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 4, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передав ТОВ «Кей-Колект» права вимоги, а ТОВ «Кей-Колект» прийняв права вимоги, за яким, зокрема, ТОВ «Кей-Колект» було передано право вимоги за кредитним договором № 0 від 06.04.2007 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору про відступлення права вимоги, права вимоги, що відступаються за цим Договором, Цедент передає, а Цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки ( далі-Іпотечні договори), зазначеними у додатку 1 до цього договору.

Крім того, самим договором передбачено, що він укладений відповідно до ст. 512-519 ЦК України глави 54 ЦК України та містить ознаки купівлі-продажу права вимоги, а не факторингу. Водночас, відносини факторингу регулюються нормами глави 73 ЦК України.

Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.

Що стосується факторингу, то відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу визначається законодавцем як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансування.

Тому договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Отже, якщо за договором факторингу за певну винагороду передається право вимоги грошового боргу, то такий договір є договором факторингу, за яким фактором може бути лише банк або інша фінансова установа. Якщо ж передається право вимоги грошового боргу без плати за послугу або передається за винагороду право вимоги не грошового боргу, то договір не вважається факторинговим, а є договором відступлення права вимоги, і новим кредитором за таким договором може бути будь-яка особа.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо інше не суперечить договору та не заборонено законом.

Крім того, при відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов`язання боржника і більше взаємовідносин не має, а ні з боржником, а ні з новим кредитором щодо перерахування коштів первісному кредитору, тож по суті відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов`язань. А в договорі факторингу фактор може отримувати кошти і від клієнта, і від боржника, вони розраховуються із фактором, що передбачено ст.1084 ЦК України.

З положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вбачається, що вказаний закон є нормативно-правовим актом спеціальної дії, який регулює відносини, пов`язані з функціонуванням фінансових ринків та надання фінансових послуг. Сфера дії цього закону за суб`єктним складом обмежується: фінансовими установами, особами, які здійснюють діяльність з посередницьких послуг на ринках фінансових послуг, об`єднаннями фінансових установ, включених до реєстру саморегулівних організацій.

У зв`язку з цим відсутні правові підстави для застосування до суб`єктів, що не є фінансовими установами, та набувають на платній основі право вимоги до третіх осіб на підставі договорів відступлення права вимоги, незалежно від умов такого набуття (з дисконтом, премією або без) норм Закону України «Про фінансові послуга та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Отже, оспорюваний договір про відступлення прав вимоги не є удаваним правочином, який вчинено з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили, - договором факторингу, на що позивач посилається як на підставу для задоволення позовних вимог - ст. 235 ЦК України.

Також оспорюваний договір не підлягає визнанню недійсним з підстав застосування ст. 215, 203 ЦК України, оскільки при його укладенні дотримані всі вимоги чинного законодавства та його укладання відповідає волі сторін договору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір позивачу відповідачами не відшкодовується.

На підставі викладеного, ст.ст. 203, 2015, 235, 509, 512, 514,515 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в повному обсязі в позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», про визнання недійсним договору факторингу № 4 від 11 червня 2012 р., укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», в частині передачі боргу за кредитним договором № 0 від 06 квітня 2007 року, що укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», та про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 11 червня 2012 р., укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», в частині передачі боргу за договором іпотеки № 51645 від 06 квітня 2007 року, що укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк».

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова