ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/87/18 Справа № 214/3417/17 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2018 року, яке постановлено суддею Поповим В.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області о 11 годині 12 хвилин та повне судове рішення складено 27 квітня 2018 року-,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив визначити порядок його участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2018 рокупозов задоволено частково.

Визначено способи участі ОСОБА_1 у вихованні дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та у спілкуванні з ним, наступним чином: один раз на тиждень з 17 години п'ятниці до 17 години суботи з ночівлею за місцем проживання батька ОСОБА_1 без присутності матері ОСОБА_4 з подальшим поверненням дитини до її постійного місця проживання; один раз у два роки з 16 години 31 грудня до 16 години 01 січня для святкування новорічного свята разом з батьком ОСОБА_1 без присутності матері ОСОБА_4; щорічно під час літніх канікул у кількості 30 календарних днів разом з батьком ОСОБА_1 без присутності матері ОСОБА_4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі, визначивши відповідачу спосіб його участі у виховані сина ОСОБА_3 у спілкуванні з ним, наступним чином: раз в дві неділі з 10:00 години до 16:00 години неділі з можливістю спілкування з дитиною наодинці за місцем мешкання батька або прогулянок містом та з подальшим поверненням дитини до постійного місця проживання; святкові дні за спільною згодою обох батьків; під час літніх канікул щороку сумарно 20 календарних днів для організації оздоровлення та відпочинку дитини. Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, визначаючи іншій спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином, крім того не з'ясував чи буде цей порядок зручним для позивача, неї та дитини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5, які кожна окремо, підтримали апеляційну скаргу, та просили її задовольнити, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_6, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Висновком Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу від 19.01.2018 року позивачу встановлено порядок його участі у вихованні та спілкуванні з сином (32-33).

Станом на теперішній час дитина проживає разом з матір'ю, яка перешкоджає позивачу в реалізації його законного права на виховання та спілкування з дитиною.

Задовольняючі частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції керувався ст. 141 СК України та виходив з інтересів дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Спір виник між позивачем та відповідачем з приводу участі кожного з них у вихованні сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Даний факт не заперечувався сторонами справи. Кожен з сторін намагався в судовому засіданні довести свою позицію з приводу ситуації, яка склалась.

Виходячи з положень ч.ч.1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.2 ст.159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Отже, обов'язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Також, відповідно до ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування і яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов'язок не чинити цьому перешкоди.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, при цьому судом було враховано інтереси дитини та встановлено графік зустрічей, який не порушує режиму його дня та навчання, не відриває його від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає його розвитку.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, сторони не знайшли порозуміння в цьому питанні під час розгляду справи, а тому суд, ураховуючи вік малолітньої дитини, беручи до уваги, що в даному випадку, насамперед, слід захистити інтереси дитини, визначив позивачеві інший спосіб, його участі у вихованні та спілкуванні з сином. Колегія суддів вважає, суд виходив насамперед з інтересів дитини, визначений судом спосіб є необхідним та достатнім для участі у вихованні та спілкуванні з сином та відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, визначаючи іншій спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином, не з'ясувавши чи буде цей порядок зручним для позивача, відповідача та дитини.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Зокрема, установивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися з сином, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, крім того, дитина проживає з матір'ю, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, який має право приймати участь у вихованні свого сина і це не суперечить інтересам дитини. Визначений спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином не зашкодить дитині, а навпаки повністю відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток.

Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: