Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 135/1368/16-ц

провадження № 61-25845св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргукасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 липня 2017 року у складі судді Корнієнка О. М. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року у складі суддів: Стадника І. М., Міхасішина І. В., Войтка Ю. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», банк), в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 117 181,90 грн звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб «Volkswagen» 2003 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1.

Позов мотивовано тим, що 22 лютого 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 90 000 грн, які він зобов'язався повернути, сплативши проценти, інші передбачені договором платежі в сумі, строки, та на умовах, передбачених кредитним договором та графіком платежів.

В забезпечення належного виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між сторонами укладено договір застави транспортного засобу від 22 лютого 2008 року, предметом якого є транспортний засіб «Volkswagen» 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (який є правонаступником «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого банк відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» з фізичними особами. Зокрема, відбулось відступлення і права вимоги за кредитним договором від 22 лютого 2008 року, укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1

Права кредитора по вказаному договору належать позивачу.

Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим, станом на 01 липня 2016 року утворилась заборгованість, яка складається з: заборгованість по кредиту - 42747,42 грн; заборгованість по відсоткам - 70474,48 грн; по комісії - 3960 грн.

В рахунок погашення вказаної заборгованості ТОВ «Кредитні ініціативи» просить в звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб «Volkswagen».

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 липня 2017 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет застави, а саме: на транспортний засіб «Volkswagen» 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що на праві власності належить ОСОБА_1, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 лютого 2008 року, у розмірі - 84 215,07 грн, яка складається з боргу за тілом кредиту - 42747,42 грн, за відсотками - 39307,65 грн, за комісією - 2160 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності чи незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з відповідача на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судові витрати в розмірі 1263,22 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки наявна заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена, то існують усі передбачені законодавством умови звернення стягнення на предмет застави.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що загальний борг за кредитним договором станом на 01.07.2016 року (з урахуванням сплачених боржником на виконання рішення суду коштів, які зараховуються першочергово на погашення процентів відповідно до п.3.8 кредитного договору) становить 84215,07 грн та складається з: боргу за тілом кредиту - 42747,42 грн, за відсотками - 39307,65 грн, за комісією - 2160 грн. При цьому суми по відсотках і комісії розраховані за період з 01 липня 2014 року і до 01 липня 2016 року. Наявність рішення суду про стягнення боргу, яке не виконане боржником в повній мірі, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, до повного погашення боргу за кредитним договором зобов'язання за ним можуть бути відступлені новому кредитору.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені у справі рішення з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що чинним законодавством не передбачена можливість після набрання рішенням суду законної сили піддавати зміні (корегуванню) остаточні суми заборгованості, присуджені до стягнення за цим рішенням. Єдиною обґрунтованою та безспірною суму заборгованості за кредитним договором від 22 лютого 2008 року є визначена рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29 січня 2015 року у справі №135/1150/14-ц заборгованість в розмірі 53 833,63 грн. З урахуванням сплачених в період з 08 листопада 2016 року до 07 липня 2017 року коштів в розмірі 6 000 грн, загальна сума боргу має бути зменшена до 47 833,63 грн.

Також, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли неправомірних висновків та безпідставно проігнорували факт списання безнадійної заборгованості за кредитом.

Суди першої та апеляційної інстанції дійшли помилкових висновків, що списання безнадійної заборгованості за кредитом та нарахованими за ним процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальника.

Крім того, на момент укладення договору відступлення прав вимоги між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» діяв закон, яким передбачалося нотаріальне посвідчення договору застави. На момент укладений між вказаними сторонами договору відступлення права вимоги договір застави нотаріально не посвідчувався, тому позивач не набув у встановленому законом порядку права вимоги за забезпечувальним зобов'язанням, зокрема, права звернення стягнення на предмет застави.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення судів першої та апеляційної інстанції. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 травня 2018 року справу передано Верховному Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» не погодилось з доводами відповідача та просило залишити без змін ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 22 лютого 2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 90 000 грн та зобов'язався повернути вказану суму та сплатити проценти в строки, та на умовах, передбачених кредитним договором та графіком платежів.

В забезпечення належного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між сторонами 22 лютого 2008 року укладено договір застави, за умовами якого ОСОБА_1 передав у заставу банку належний йому автомобіль «Volkswagen» 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

У договорі застави сторонами визначено, що його дія зберігається до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Пунктом 3.1.7. договору застави передбачено, що заставодержатель має право здійснювати відступлення прав за цим договором та кредитним договором без попереднього отримання на це згоди заставодавця в порядку, передбаченому законом.

Пунктом 3.1.9. договору застави встановлено, що заставодержатель має право задовольняти свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави в порядку, передбаченому законом і цим договором.

На підставі договору відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитним договором від 22 лютого 2008 року, який укладено між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29 січня 2015 року у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору від 22 лютого 2008 року в сумі 53 833,63 грн, що складається із 42 747,42 грн непогашеної суми кредиту, 11 086,21 грн заборгованості зі сплати процентів.

У вказаному судовому рішення встановлені обставини набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 22 лютого 2008 року.

На виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 січня 2015 року, відділом Державної виконавчої служби по м. Ладижину відкрито виконавче провадження по стягненню боргу з відповідача, який сплатив кошти на загальну суму 6 000 грн, починаючи з 08 листопада 2016 року.

Зазначене рішення суду про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором не виконано, борг не погашено.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до положень статей 589, 590 ЦК України, статей 19, 20 Закону України «Про заставу» у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставоутримувач набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За змістом цих норм звернення стягнення на предмет застави повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу судового захисту належить позивачу. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Ухвалення рішення про стягнення боргу за кредитним договором не припиняє основне зобов'язання, відтак і не припиняє дію забезпечувального зобов'язання - договору застави. Оскільки відповідачем борг повністю не сплачено, то звернення стягнення на предмет застави не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання.

Під час розгляду даної справи, суд першої інстанції дав оцінку встановленій рішенням апеляційного суду сумі боргу, яка була розрахована станом на 01 липня 2014 року, та визначив, що загальний борг за кредитним договором станом на 01 липня 2016 року (з урахуванням сплачених боржником на виконання рішення суду коштів, які зараховуються першочергово на погашення процентів відповідно до пункту 3.8 кредитного договору) становить 84 215,07 грн та складається з боргу за тілом кредиту -

42 747,42 грн, за відсотками - 39 307,65 грн, за комісією - 2160 грн. При цьому суд виходив з того, що суми по відсотках і комісії розраховані саме за період з 01 липня 2014 року і до 01 липня 2016 року, тобто за період, який не охоплюється рішенням апеляційного суду від 29 січня 2015 року.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходили з того, що наявність рішення суду про стягнення боргу, яке не виконане боржником в повній мірі, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, до повного погашення боргу за кредитним договором зобов'язання за ним можуть бути відступлені новому кредитору.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції на предмет законності і обґрунтованості, апеляційний суд, пославшись на доведеність розміру кредитної заборгованості, формально відмовив у перевірці обставин, на які посилався відповідач, заперечуючи проти наявності підстав для стягнення заборгованості по нарахованим процентам за користування кредитом та не врахував наступного.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК Українидо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З аналізу змісту наведених можна дійти висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Тобто, зі спливом строку кредитування припиняється право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Однак вищезазначені вимоги закону залишились поза увагою апеляційного суду, який належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, якими вони регулюються, не перевірив і не встановив строк дії кредитного договору, достовірно не з'ясував розміру заборгованості за кредитним договором та не перевірив періоду за який нараховано проценти за користування кредитними коштами, чи відповідає нарахована сума строку кредитування та чи підлягає ця сума стягненню з відповідача шляхом звернення стягнення на предмет застави.

З огляду на обмежений обсяг процесуальних повноважень Верховного Суду та на те, що апеляційний суд не перевірив й не встановив ті фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення позовних вимог, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

За таких обставин, постановлена апеляційним судом ухвала про залишення без змін рішення місцевого суду не може вважатися законною і обґрунтованою, у зв'язку із чим, відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК Україниїї слід скасувати з направленням справи до місцевого суду на новий розгляд.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року скасувати.

Справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська