Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 405/2189/16-ц

провадження № 61-6043св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Новий»,

третя особа - Фізична особа-підприємець ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2017 року у складі головуючого-судді Шевченко І.М. та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2017 року у складі суддів: Письменного О. А., Єгорової С. М., Дуковського О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий») про усунення перешкод у здійсненні права власності.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1, яку остання, за життя, у забезпечення належного виконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5.) кредитних зобов'язань, передала в іпотеку ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» на підставі договору іпотеки від 19 травня 2008 року.

Посилаючись на те, що отримавши 13 квітня 2010 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, він через наявність обтяжень та накладену заборону на відчуження вказаної нерухомості позбавлений можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, просив припинити дію іпотечного договору, укладеного 19 травня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» та ОСОБА_7 у зв'язку із закінченням строку дії кредитного договору та скасувати заборону і обтяження спірної квартири.

У червні 2016 року ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що за кредитним договором від 19 травня 2008 року, банк надав ФОП ОСОБА_8 кредитні кошти в розмірі 100 тис. грн, у забезпечення якого того ж дня між банком та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту виникла заборгованість в загальному розмірі 150 455 грн 62 коп. Вказана сума заборгованості стягнута з ФОП ОСОБА_8 на користь банку на підставі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11 січня 2013 року, яке до теперішнього часу не виконано через відсутність майна і грошових коштів боржника на яке можливо звернути стягнення.

За вказаних обставин, банк має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку в порядку спадкування набув ОСОБА_4 й відповідно набув статусу іпотекодавця.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Припинено дію іпотечного договору, укладеного 19 травня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» та ОСОБА_7 Скасовано в Єдиному реєстрі заборон - заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 7210347, виключено з Державного реєстру іпотек обтяження з реєстраційним номером 7282164, з типом обтяження - іпотека. У задоволенні зустрічного позову ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звернувшись з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки із пропуском строку позовної давності, ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» втратило право вимоги до спадкоємця іпотекодавця, що є підставою для припинення дії іпотечного договору.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2017 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні первісного позову ОСОБА_4 та зустрічних позовних вимог ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з відсутності визначених статтею 17 Закону України «Про іпотеку» правових підстав для припинення дії іпотечного договору, оскільки смерть іпотекодавця не тягне за собою припинення іпотеки. При цьому, ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» втратило право на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки таку вимогу заявлено до спадкоємця іпотекодавця поза межами визначеного статтею 1281 ЦК України строку, із закінченням якого припинилося і матеріальне право, а не у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

19 квітня 2018 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» ОСОБА_6 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули уваги на переривання строку позовної давності відповідно до вимог статті 264 ЦК України у зв'язку зі звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, й на той факт, що ОСОБА_4 не повідомив банк про прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_7, він набув статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Правила статті 1281 ЦК України щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Сторони не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Установлено, що 19 травня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» та ФОП ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 33308/01, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 100 тис. грн строком на чотири роки до 17 травня 2012 року зі сплатою 25 % річних.

З метою забезпечення цього договору, того ж дня між ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, згідно якого остання передала в іпотеку банку, належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, на підставі якого нотаріусом внесені відомості щодо обтяження вказаної квартири до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, за життя склавши заповіт, яким заповіла все належне їй майно на користь ОСОБА_4

13 квітня 2010 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з квартири АДРЕСА_1.

Через неналежне виконання ФОП ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яку позичальник добровільно не погасив, у зв'язку з чим ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» звернулося до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 11 січня 2013 року стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» заборгованість за кредитним договором № 33308/01 від 19 травня 2008 року в розмірі 150 455,62 грн. 28 січня 2013 року видано наказ про примусове виконання зазначено рішення. На даний час рішення суду не виконано.

Згідно наданого ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» розрахунку, заборгованість ФОП ОСОБА_5 за кредитним договором № 33308/01 від 19 травня 2008 року станом на 06 травня 2016 року складає 326 432,14 грн.

ОСОБА_4, посилаючись на закінчення строку дії кредитного договору та закінчення строку позовної давності для пред'явлення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, просив суд визнати іпотеку за договором від 19 травня 2008 року припиненою.

ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» звертаючись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, як спадкоємця ОСОБА_7, який набув статус іпотекодавця за договором іпотеки, просило в рахунок погашення заборгованості за кредитом звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за банком права власності на квартиру АДРЕСА_2

Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку»іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За правилами частини першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до статті 1216 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1219 ЦК України передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Отже, праву застави банку кореспондує успадкований ОСОБА_4 обов'язок ОСОБА_7 задовольнити за рахунок іпотечного майна вимоги банку за невиконання зобов'язання за кредитним договором № 33308/01 від 19 травня 2008 року.

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК Українита статті 23 Закону України «Про іпотеку»регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов'язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов'язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред'явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку»визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК Українита частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку»у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв'язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника - іпотекодавця не припиняється.

Поняття «строк пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність».

Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред'явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК Українисплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов'язаннями, а також припинення таких зобов'язань.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред'явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред'явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Такі висновки застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду (постанова від 17 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, оскільки у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодавця - ОСОБА_7, зобов'язання за договором іпотеки включаються до складу спадщини, яку прийняв ОСОБА_4, строк пред'явлення кредитором вимог до спадкоємця, а також порядок задоволення цих вимог регламентується статтями 1281 і 1282 ЦК України.

За вказаних обставин є обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про відсутність визначених статтею 17 Закону України «Про іпотеку» підстав для припинення іпотеки та про пропуск ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» строку пред'явлення вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, передбачений статтею 1281 ЦК України, що відповідно до частини четвертою вказаної статті позбавляє банк права такої вимоги. Про смерть іпотекодавця ОСОБА_7 банку було відомо з грудня 2012 року, що підтверджується рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 11 січня 2013 року (а. с. 54-56).

Такі висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

З огляду на це, безпідставними є доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень статей 264, 1281ЦК України.

Інші, наведені у касаційній скарзі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» ОСОБА_6 доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04)

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик