АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2018 року

м. Рівне

Справа № 565/399/18

Провадження № 22-ц/787/1159/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: ОСОБА_1

Рішення ухвалене в м. Вараш Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту 25 квітня 2018 року

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дочки, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2018 року в суд звернуласяОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання, в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до закінчення нею навчання або досягнення 23 років, залежно від того, яка обставина настане раніше. У цьому ж позові просить стягнути з відповідача в її користь додаткові витрати в розмірі 10 875 грн., повязані з оплатою навчання ОСОБА_4

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано згідно із рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 серпня 2017 року. Вони мають троє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2015 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки його заробітку. На даний час ОСОБА_5 та ОСОБА_4 досягли повноліття, однак дочка ОСОБА_7 навчається у Ковельському медичному коледжі на контрактних умовах і не отримує стипендії. У зв'язку з навчанням ОСОБА_4 не має можливості працевлаштуватися та самостійно себе матеріально забезпечувати, а тому потребує матеріальної допомоги батьків. Загальна сума коштів щодо оплати оренди житла, придбання продуктів харчування, одягу, взуття, побутових засобів, навчального приладдя, проїзду, складає приблизно 4320 грн. на місяць.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2018 року стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, як повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 лютого 2018 року і до 30 червня 2019 року. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У решті вимог ОСОБА_2 відмовлено, через безпідставність.

Рішення в частині стягнення суми аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнуто із ОСОБА_3 до Державного бюджету України 704,80 грн. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, оскільки суд не повно зясував та дослідив усі фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для правильного, справедливого та законного вирішення спору, при цьому, не сприяв повному, обєктивному її розгляду.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав відповідної правової оцінки доказам, якими підтверджуються встановлені обставини, а свої висновки побудував виключно на запереченнях відповідача.

Вказує, що загальна сума відрахувань на аліменти із заробітку відповідача, в тому числі з урахуванням можливої сплати аліментів на утримання повнолітньої дочки в розмірі 1/3 частки заробітку, не перевищує максимальний розмір відрахувань, встановлений ст. 128 КЗпП України та Закону України «Про виконавче провадження» - 70%. Відповідач має можливість платити аліменти на утримання повнолітньої дочки в розмірі 1/3 частки свого заробітку, оскільки після всіх відрахувань, а це лише аліменти, у нього залишається більше 50% його заробітної плати, що крім того становить більше мінімального прожиткового мінімуму.

Крім того зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат, повязаних з оплатою навчання дочки ОСОБА_4 в розмірі 10875 грн. суд виходив з того, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, а так як дочка досягла повноліття, то в силу закону у відповідача відсутній обовязок брати участь у додаткових витратах.

Однак суд першої інстанції, не зясував дійсних фактичних обставин справи та відповідно не прийняв її доводи з цього приводу до уваги, що вплинуло на необєктивність при прийнятті рішення.

З невідомих причин суд не зясував коли саме були понесені такі додаткові витрати, повязані з оплатою навчання дочки.

Повноліття дочка ОСОБА_7 досягла 10 лютого 2018 року, однак фактично витрати, повязані з оплатою навчання на даний час вже повнолітньої дочки понесені позивачкою ще в той період часу, коли донька була неповнолітньою, що підтверджується матеріалами справи, зокрема копією свідоцтва про народження дочки ОСОБА_7, копіями договору про підготовку молодшого спеціаліста та квитанціями про оплату навчання.

Вказує, що вимогу про стягнення додаткових витрат нею предявлено разом з вимогою про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, оскільки вони безпосередньо повязані з аліментними зобовязаннями та є їх частиною.

Таким чином вважає, що суд неповно зясував всі фактичні обставини справи та не надав їм відповідну обєктивну правову оцінку, не врахував її обґрунтування та доводи про необхідність надання позивачем аліментів на утримання повнолітньої дочки саме в розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно, а також безпідставно відмовив у задоволенні вимоги про стягнення додаткових та судових витрат, що потягло за собою прийняття незаконного, необґрунтованого та несправедливого рішення, яке підлягає скасуванню відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України.

Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 подав відзив в якому зазначає, що вказана апеляційна скарга є безпідставною, мотиви викладені в ній не відповідають фактичним обставинам справи.

Вважає, що апеляційна скарга позивача не заслуговує на прийняття її до уваги за безпідставністю та необґрунтованістю викладених в ній доводів та міркувань. Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2018 року у справі № 565/399/18 має бути залишено в силі, тому що винесено без порушень, з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Судом досліджено та з'ясовано всі обставини, що мають значення для справи. Висновки суду повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково вимоги позивачки та стягуючи на її користь на утримання повнолітньої доньки аліменти в розмірі 1/5 частки його доходів, місцевий суд врахував розмір його заробітної плати та необхідність утримувати нову сімю.

Спільне проживання з іншою жінкою не покладає на ОСОБА_3 законом обовязку утримувати її дітей від попереднього шлюбу. Якщо такий обовязок ОСОБА_3 взяв на себе добровільно з етичних міркувань, то попередньо він має виконати обовязок по утриманню власних дітей, який на нього покладено нормами Сімейного Кодексу України.

Однак, колегія суддів не бачить підстав для збільшення розміру частки стягуваних з відповідача аліментів до заявлених позивачкою в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів щомісячно.

Як вбачається з копій розрахунково-платіжних відомостей з оплати праці ОСОБА_3, 1/5 частка його доходів стягнута на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, перевищує половину прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат, повязаних з оплатою навчання дочки ОСОБА_4 в розмірі 10875 грн., суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 СК України. Норми цієї Глави не встановлюють самостійного, окремого від обовязку сплати аліментів, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Не передбачено також у ст.201 СК України можливості застосування положень норм ст.185 СК України до відносин між батьками і повнолітніми сином, дочкою, які продовжують навчання.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, копією свідоцтва про народження серії 1-ГЮ №087450 підтверджується, що батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сторони по справі, що ними не заперечується.

Згідно із довідкою комунального вищого навчального закладу Волинської обласної ради «Ковельський медичний коледж» № 635 від 14 грудня 2016 року, ОСОБА_4 дійсно навчається на денному відділі фельдшерської спеціальності у цьому закладі і закінчує навчання 30 червня 2019 року.

У звязку з навчанням ОСОБА_4 потребує майнової допомоги батьків. Ця обставина не оспорюється сторонами.

Відповідач працює у ВП «Рівненська АЕС», має постійний заробіток та визнає свою спроможність надавати дочці утримання, однак у меншому розмірі, ніж заявлено в позові та зазначає про відсутність підстав для стягнення з нього додаткових витрат в сумі 10875 грн.. Ця сума становить половину витрат понесених позивачкою на оплату навчання доньки з врахуванням вже стягнутої суми за рішенням від рішення від 6 листопада 2015 року.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат, повязаних з оплатою навчання дочки ОСОБА_4 в розмірі 10875 грн. не має правових підстав і задоволенню не підлягає, є передчасним, оскільки суд першої інстанції не дав належної оцінки договору про підготовку молодшого спеціаліста (а.с. 13), квитанціям від 13 серпня 2015 року, від 08 грудня 2015 року, від 20 травня 2016 року, від 14 грудня 2016 року, від 17 травня 2017 року, від 04 січня 2018 року про оплату навчання на загальну суму 26 100 грн. (а.с. 14-16), довідці від 14 грудня 2016 року про те, що ОСОБА_4 є студентом другого курсу денного відділу фельдшерської спеціальності Ковельського медичного коледжу з терміном закінчення навчання 30 червня 2019 року (а.с. 12).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Верховний Суд України в постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17, розяснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Віднесення навчання дитини до додаткових витрат у відносинах між сторонами підтверджено прецедентом. При ухвалені рішення від 6 листопада 2015 року в спорі між тими ж сторонами та з того приводу ОСОБА_3 визнавав свій обовязок у сплаті частини понесених ОСОБА_2 додаткових витрат, зокрема на навчання доньки ОСОБА_4. (а.с.11).

Місцевий суд дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у зв'язку з досягненням нею повноліття, оскільки не врахував того, що такі витрати були понесені позивачкою у серпні 2015 року-січні 2018 року, тобто до досягнення дочки повноліття, а тому вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Отже, суд першої інстанції не в повній мірі встановив фактичні обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, не всі його висновки відповідають обставинам справи.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, судове рішення апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що є підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 , 389-391 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2018 року скасувати в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат.

Позов ОСОБА_2 в цій частині задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 додаткові витрати, повязаних з оплатою навчання дочки ОСОБА_4 в розмірі 10875 (десять тисяч вісімсот сімдесят пять) грн.

Стягнути із ОСОБА_3 до Державного бюджету України 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок судового збору.

В решті рішення, зокрема в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, як повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 лютого 2018 року і до 30 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

ОСОБА_8