АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/4972/17 Номер провадження 22-ц/786/1504/18Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Пилипчук Л.І. Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 травня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Андрієць Д.Д. в м. Кременчуці Полтавської області зі складанням повного тексту рішення 11 травня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позову зазначав, що його сусід в гаражному кооперативі «Лада-2» - ОСОБА_3 покриваючи дах свого гаража металевими листами, самовільно відірвав по всій довжині даху його гаража руберойд та пошкодив цегляну кладку, на яку був зведений руберойд. Внаслідок неналежного закріплення ОСОБА_3 покрівлі, через пориви вітру металеву покрівлю з даху гаража ОСОБА_3 зірвало, а разом із цим також частину покрівлі даху його гаражу. Після пошкодження покрівлі для її ремонту він придбав клеючу мастику, вартістю 172 грн., монтажну піну ціною 98 грн., руберойд за ціною 1560 грн., праймер вартістю 870 грн., а також обладнання для кровельних робіт і самостійно провів роботи по укладці рубероїду, які він оцінює в 600 грн. Відповідач відшкодувати завдані збитки в добровільному порядку відмовляється.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь збитки в розмірі 3200 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 травня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди залишено без задоволення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального права та фактичним обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також вказує на те, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставин, які мають значення для справи, а саме те що позивач та його представник ОСОБА_4 дали пояснення, що відповідач при ремонті свого гаражу, який зєднано з дахом позивача, відірвав металеву конструкцію, результатом чого при сильних поривах вітру стало пошкодження даху відповідача, а разом з ним і часткове пошкодження даху позивача. Але вказане в судовому рішенні не відповідає дійсності, так як відповідач ремонтував покрівлю ще восени 2016 року, а в березні 2017 року він не відривав свою металеву конструкцію, що зєднана з дахом позивача, внаслідок чого начебто сталися вищезазначені пошкодження. В дійсності металевий дах відповідача було зірвано вітром внаслідок його неналежного кріплення, про що зазначено в позовній заяві. При цьому відповідач в судовому засіданні підтвердив даний факт, посилаючись на нестачу коштів. Також в судовому рішенні зазначено, що виходячи із ч.ч. 1,2,5 ст. 319 ЦК України, відповідач володіє всіма правомочностями власника, проте ч. 5 даної статті вказує на неможливість використання власності на шкоду іншим особам та їх власності, в результаті ремонту даху відповідачем частина його покрівлі була заведена на дах позивача і при її руйнуванні поривами вітру були нанесені вищезазначені пошкодження. На вказаний факт позивач посилається як причинний зв'язок між діями відповідача та нанесеними йому збитками, що є підставою для їх відшкодування.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як передбачено ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно приписів ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування завданої майнової шкоди на підставі ст. 22 ЦК України.

За загальними правилами ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками гаражів №51 і №52 відповідно в гаражному кооперативі «Лада-2». Вказана обставина не заперечувалась сторонами та підтверджується довідками від 15.03.2018 та 04.04.2018, виданими ОСОБА_2 АГК «Лада-2».

Далі судом встановлено на підставі наданих позивачем доказів, зокрема фотознімків, довідки ОСОБА_2 АГК «Лада-2», товарного чеку від 26.10.2016 року та рахунку №мД000578 від 29.03.2017 року, факт того, що в березні 2017 року було пошкоджено металевий дах гаража №52, а також частину руберойду з гаража №51, що підтверджують розмір витрат, які ОСОБА_2 був змушений у зв'язку із цим понести.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. . Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов'язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Крім того пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Надаючи оцінку дослідженим у справі доказам в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачем доведено факт спричинення йому шкоди, однак не було доведено існування причинного зв'язку між діями відповідача та негативними наслідками для позивача, оскільки з наданих сторонами пояснень вбачалося, що покриття дахів гаражів було пошкодження саме внаслідок сильного пориву вітру. Разом з тим, суд не вбачав ознак протиправності в діях відповідача, які полягали у заміні покриття даху його гаражу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував того, що факт пошкодження гаража позивача відбувся внаслідок неналежних дій відповідача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом першої інстанції. Доказів, які б довели вказані обставини не надано й суду апеляційної інстанції.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову в позові.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 374, ч.1 ст.375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_5 /підпис/ ОСОБА_6

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _______________ ОСОБА_1

Повний текст судового рішення виготовлено 02 серпня 2018 року.