Справа № 333/1506/18
Пр. № 2-о/333/148/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Носаченка О.С.,

заявниці ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Шевченківське об'єднане Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її чоловік - ОСОБА_2. Заявниця звернулася до ШО УПФУ м. Запоріжжя з приводу отримання пенсії по втраті годувальника, однак їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю документів, які зазначені в п. 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також у зв'язку з тим, що нею було надано свідоцтво про шлюб, згідно з яким, після укладення шлюбу 29.06.1970 року з ОСОБА_2 їй було присвоєно прізвище чоловіка «ОСОБА_1», проте у наданому нею паспорті громадянина України, який був їй виданий 31.07.2004 року, зазначене прізвище - «ОСОБА_1».

Заявниця вказує, що різні прізвища у її паспорті та у свідоцтві про шлюб пов'язані з тим, що згідно з національних традицій місцевості де вона вступала у шлюб допускалось, що паспорт видавався на дівоче прізвище жінки.

Після укладення шлюбу вони разом з чоловіком постійно проживали разом. З грудня 1995 року по день його смерті вони мешкали за адресою: АДРЕСА_1. Вона перебувала на утриманні у чоловіка, оскільки його пенсія значно перевищувала її.

На цей час, у зв'язку з тим, що заявниця не може в позасудовому порядку вирішити питання належності їй зазначеного свідоцтва про шлюб, а також у зв'язку з тим, що з часу видачі вказаного свідоцтва про шлюб пройшло багато років і на прізвище «ОСОБА_1» їй видано значну кількість документів, у тому числі і пенсійне посвідчення, вона змушена звернутися д суду про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Посилаючись на зазначене, просить суд встановити факт належності їй свідоцтва про шлюб, виданого 29.06.1970 року відділом РАЦС м. Кіровокан Вірменія, актовий запис № 391 (бланк свідоцтва НОМЕР_1) та встановити факт перебування ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву про встановлення факту, що має юридичне значення підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у заяві, просить її задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду надав заяву, в якій зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до ШО УПФУ м. Запоріжжя із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію по траті годувальника. При зверненні заявницею було надано у тому числі, оригінал та засвідчену копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1. Відповідно до даних, зазначених у свідоцтві про шлюб, після укладення шлюбу заявниці присвоєно прізвище чоловіка «ОСОБА_1», але в наданому паспорті заявниці, який був виданий Комунарським РВ Запорізького МУ УМВС України в Запорізькій області 31.07.2004 року, зазначено прізвище «ОСОБА_1». Таким чином, фактично заявницею було надано паспорт із зазначенням прізвища, яке не відповідає прізвищу, вказаному у свідоцтві про шлюб. При цьому, документ, який би підтверджував родинні стосунки ОСОБА_1 з ОСОБА_2 по день його смерті, та про те, що шлюб не було розірвано, заявником надано не було.

Представником заінтересованої особи зазначено, що законодавство, яке регулює шлюбні відносини в Україні, передбачає обов'язок того з подружжя, який змінив прізвище на прізвище іншого з подружжя (обирає подвійне) здійснити заміну паспорту. Всупереч законодавству України станом на сьогоднішній день у паспорті заявниці вказано дівоче прізвище, не зважаючи на те, що шлюб заявницею було укладено ще 29.06.1970 року, а паспорт громадянина України видано 31.07.2004 року. Таким чином, виходячи з норм чинного законодавства, не було підтверджено родинні стосунки ОСОБА_1 з ОСОБА_2 по день його смерті. На підставі вищезазначеного, ШО УПФУ м. Запоріжжя було відмовлено заявниці в переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, у зв'язку з невідповідністю інформації, що міститься в правовстановлюючих документах: свідоцтві про шлюб та паспорті громадянина України.

Вислухавши пояснення заявниці, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, вивчивши надані заявницею письмові докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2, виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та складено відповідний актовий запис № 7036 (а.с. 8).

Відповідно до ксерокопії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3, останній виданий Комунарським РВ Запорізького МУ УМВС України в Запорізькій області 31.07.2004 року, на ім'я «ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1», яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 12.12.1995 року. Також в паспорті є відмітка про те, що ОСОБА_1 22.06.1970 року у міському РАГС м. Кіровокан Вірменія зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, 1950 року народження (а.с. 10).

Відповідно до ксерокопії паспорта громадянина України серії НОМЕР_4, останній виданий Комунарським РВ Запорізького МУ УМВС України в Запорізькій області 27.04.2004 року, на ім'я «ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 30.01.1996 року. Також в паспорті є відмітка про те, що ОСОБА_2 22.06.1970 року у міському РАГС м. Кіровокан Вірменія зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, 1950 року народження (а.с. 12).

Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, переклад якого здійснено з вірменської мови на українську, вбачається, що 29.06.1970 року після укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, заявниці присвоєно прізвище чоловіка «ОСОБА_1» (а.с. 13, 14-16).

Але, як вбачається із наданих ксерокопій паспортів, в яких зазначена дата укладення шлюбу «22.06.1970 року», при цьому в свідоцтві про укладенні шлюбу зазначено «29.06.1970 року».

Також, в наданому паспорті заявниці, зазначено інше прізвище «ОСОБА_1». Таким чином, фактично заявницею було надано паспорт із зазначенням прізвища, що не відповідає прізвищу, вказаному у свідоцтві про шлюб.

Так, згідно з п. 1 ст. 35 Сімейного кодексу України наречені мають право обрати прізвище одного з них як спільне прізвище подружжя або надалі іменуватися дошлюбними прізвищами.

Відповідно до п. 25 Р. 2 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 24.12.2010 N 3307/5, якщо особа під час державної реєстрації шлюбу змінила прізвище, то на першій сторінці паспорта або паспортного документа робиться відмітка про те, що зазначений документ підлягає обміну в місячний строк у зв'язку зі зміною прізвища при державній реєстрації шлюбу.

Також, відповідно до ст. 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення проживання на території України за недійсним паспортом громадянина України тягнуть за собою відповідальність передбачену чинним законодавством у вигляді попередження та накладення штрафу від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Постановою Верховної Ради України від 2 вересня 1993 року № 3423-ХІІ затверджено «Положення про паспорт громадянина України», в якому зазначено, що обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по-батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.

З наданої довідки, складеної квартальним комітетом № 17 від 28.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 проживала разом ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з 1995 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5 та вели спільне господарство (а.с. 17).

Відповідно до витягу з будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1, прописана заявниця як «ОСОБА_1» (а.с. 22-36).

Документи на вказаний будинок оформленні також на заявницю під прізвищем «ОСОБА_1» (а.с. 37-38, 39).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, кожний окремо пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно з 1995 року постійно мешкали за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство. Також зазначили, що їм було відомо, що останні мають різні прізвища, але з яких підстав, їм не відомо. Пояснили, що померлий був годувальником у сім'ї. Однак, суд не приймає показання свідків як доказ, оскільки останні не знають чи перебували у шлюбі ОСОБА_1 з ОСОБА_2

Відповідно до листа ШО УПФУ м. Запоріжжя від 05.03.2018 року за № 14/С-1, вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію по траті годувальника - ОСОБА_2, з тих підстав, що заявниця не надала документ, який би підтверджував родинні стосунки ОСОБА_1 з ОСОБА_2 по день його смерті, та про те, що шлюб не було розірвано, оскільки відповідно до даних, зазначених у свідоцтві про шлюб, після укладення заявниці присвоєно прізвище чоловіка «ОСОБА_1», але в наданому паспорті заявниці, який був виданий Комунарським РВ Запорізького МУ УМВС України в Запорізькій області від 31.07.2004 року, зазначено інше прізвище «ОСОБА_1». Таким чином, фактично заявником було надано паспорт із зазначенням прізвища, яке не відповідає прізвищу, вказаному у свідоцтві про шлюб (а.с. 18-19).

Як вбачається зі свідоцтва про народження, серії НОМЕР_5, виданого відділом РАЦС м. Кіровакан 06.12.1971 року, ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_7 (а.с. 43, 44-45).

Як вбачається зі свідоцтва про народження, серії НОМЕР_6, виданого відділом РАЦС м. Кіровакан 24.0.1975 року, ІНФОРМАЦІЯ_7 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася донька - ОСОБА_8 (а.с. 40, 41-42).

Як вбачається з довідки Комунарського районного у м. Запоріжжі ВДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області від 12.06.2018 року за № 591/17.3.04-33, актового запису про шлюб відносно громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 2011 року по первинним та поновленим актовим записам, по відділу не виявлено (а.с. 62).

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

На підставі п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Як пояснила в судовому засіданні заявниця, вона просить встановити факт належності їй свідоцтва про шлюб, виданого 29.06.1970 року відділом РАЦС м. Кіровокан Вірменія, актовий запис № 391 (бланк свідоцтва НОМЕР_1) та встановити факт перебування ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

За правилами ч. 3 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднані громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Як вбачається із заяви, що надійшла до суду, заявником заявлено вимогу щодо встановлення факту належності свідоцтва про шлюб, яка розглядається в порядку позовного провадження.

Крім того, стосовно іншої вимоги заявниці про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, заявницею не надано суду підтверджуючих документів, які б довели той факт, що вона дійсно перебувала на утриманні померлого ОСОБА_2 та матеріальна допомога, яку вона отримувала від померлого, була постійним і основним джерелом засобів до існування. Заявницею не надано доказів того, що вона дійсно втратила джерело до існування після смерті ОСОБА_2

Згідно з постановою Правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 липня 2014 року за № 895/25672 Про внесення змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме п. 2.11 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи, факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що заявницею не доведено належними та допустимими доказами перебування її на утриманні чоловіка ОСОБА_2, оскільки заявницею не надано доказів, які б підтверджували родинні стосунки ОСОБА_1 з ОСОБА_2 по день його смерті, та про те, що шлюб не було розірвано, оскільки відповідно до даних, зазначених у свідоцтві про шлюб, після укладення заявниці присвоєно прізвище чоловіка «ОСОБА_1», але в наданому паспорті заявниці, який був виданий Комунарським РВ Запорізького МУ УМВС України в Запорізькій області від 31.07.2004 року, зазначено інше прізвище «ОСОБА_1». Таким чином, фактично заявником було надано паспорт із зазначенням прізвища, яке не відповідає прізвищу, вказаному у свідоцтві про шлюб.

Крім того, в судовому засіданні заявницею ОСОБА_1 не надано доказів, які б підтверджували той факт, що вона була непрацездатною чи за станом здоров'я чи то за віком, та матеріальна допомога, яку вона одержувала від ОСОБА_2 була для неї єдиним та основним джерелом існування. Документів які б підтвердили той факт, що заявниця зверталася до певних органів місцевого самоврядування для одержання документа про перебування на утриманні померлого, або відмову у видачі даної довідки з будь-яких підстав, заявниця суду не надала, а тому підстав для задоволення заяви суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 263, 265, 315, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Шевченківське об'єднане Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя - відмовити.

Роз'яснити, що заявниця із вимогою про встановлення факту належності їй свідоцтва про шлюб, виданого 29.06.1970 року відділом РАЦС м. Кіровокан Вірменія, актовий запис № 391 (бланк свідоцтва НОМЕР_1) має право звернутися в позовному провадженні.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст. ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: В.Б. Кулик