Ухвала

Іменем України

30 липня 2018року

м. Київ

справа № 357/16806/14-ц

провадження № 61-38600ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Білоцерківського міськрайнного суду Київської області, у складі судді

Ярмоли О. Я., від 10 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Гуля В. В., Іванової І. В.,

Сліпченка О. І., від 08 травня 2018 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») звернулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до

ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява мотивована тим, що на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2015 року був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2007 року № 014/10-01/74/8929 у розмірі

279 534,74 грн. Внаслідок укладення декількох договорів про відступлення права вимоги, право вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за зазначеним договором, 21 січня 2016 року остаточно перейшло до

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Посилаючись на зазначені обставини, заявник просив замінити стягувача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 10 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 08 травня 2018 року, заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задоволено. Замінено стягувача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у справі № 357/16806/14-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув заяву з порушенням строків, передбачених ЦПК України, не з'ясував всі обставини справи, не витребував оригінали договорів про відступлення прав вимоги з відповідними реєстрами боржників. Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та помилково залишив ухвалу суду першої інстанції без змін. Виконавче провадження за виконавчими листами у цій справі відкрито не було, тому замінити сторону виконавчого провадження неможливо.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 23 березня 2015 року у справі № 357/16806/14-ц стягнуто з

ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 30 травня

2007 року № 014/10-01/74/8929 у розмірі 279 534,74 грн.

На виконання цього рішення Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 28 вересня 2015 року видано виконавчий лист.

20 січня 2016 року між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги № 114/15, відповідно до умов якого право вимоги за указаним кредитним договором перейшло до ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк».

Суди дослідили витяг з реєстру боржників (додаток № 2 до договору про відступлення права вимоги), згідно з яким відбулось відступлення вимог, у тому числі за кредитним договором від 30 травня 2007 року

№ 014/10-01/74/8929.

20 січня 2016 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та

ТОВ «Фінансова компанія «Позика» було укладено договір відступлення права вимоги № 20 К-П, що також підтверджується витягом з реєстру боржників (додаток № 2 до договору про відступлення права вимоги), згідно з яким відбулося відступлення вимог за спірним кредитним договором.

21 січня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Позика» та

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги № 240/ФК-16, що також підтверджується витягом з реєстру боржників (додаток № 2 до договору про відступлення права вимоги), згідно з яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло права кредитора за спірним кредитним договором.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції) та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України(у редакції, чинній на час розгляду справи) за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 378 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) мала імперативний характер, оскільки у ній прямо визначено правило поведінки, а саме право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов'язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 14 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду

від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження

№ 61-12076св18).

Задовольняючи заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом, і правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. Заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права, апеляційний суд розглянув справу у відповідності з висновком, викладеним у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18).

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Білоцерківського міськрайнного суду Київської області від 10 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 08 травня 2018 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта