У Х В А Л А

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 755/14795/16-ц

провадження № 61-47355 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» (ПрАТ «СК «Скайд») про стягнення матеріальних збитків та відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП),

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом та просив стягнути матеріальні збитки та відшкодувати шкоду завдану внаслідок ДТП, мотивуючи вимоги тим, що 27 грудня 2015 року відбулась ДТП за його участю та ОСОБА_4 Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована у ПрАТ «СК «Скайд», на підставі чого 08 липня 2016 року він звернувся до ПрАТ «СК «Скайд» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте відповіді йому надано не було. Вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 229 222,14 грн. Крім того, ОСОБА_5 посилався на те, що витратив кошти на проведення визначення вартості пошкодження автомобіля у розмірі 1 000 грн, транспортування пошкодженого автомобіля у розмірі 1 040 грн та витрати на лікування в розмірі 711,66 грн. Також посилався на те, що ним були враховані не отримані доходи за період його лікування у розмірі 1 378 грн. та моральна шкода у розмірі 20 000 грн. На підставі наведеного, просив стягнути солідарно з відповідачів матеріальні збитки та моральну шкоду у сумі 253 351,80 грн, а також судові витрати.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди 181 262,14 грн та моральної шкоди 5 000 грн.

Стягнуто з ПАТ «СК «Скайд» на користь ОСОБА_5 страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн та 500 грн судового збору, а всього 50 500 грн.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не було надано жодного доказу того, що ними в добровільному порядку була відшкодована шкода позивачу, яка була завдана в результаті ДТП.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення суду першої інстанції залишено без задоволення, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги відповідача законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції не спростовують, оскільки справа районним судом вирішена правильно, відповідно до норм чинного законодавства. Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_4 не містить.

23 листопада 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року постанову Апеляційного суду Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року та просив скасувати оскаржувані ним судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права щодо неповідомлення його про розгляд справи в судовому засіданні в суді першої інстанції, у зв'язку з чим він був позбавлений права на справедливий захист його порушених прав в судовому засіданні. Вважає, що таке порушення судами призвело до ухвалення судових рішень з порушенням чинного законодавства, що є підставою для скасування. Інших доводів касаційна скарга ОСОБА_4 не містить.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів вважає, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних рішень.

Судами було встановлено, що 27 грудня 2015 року о 14:00 ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Тойота Прадо», д.н. НОМЕР_1, по мосту Патона в м. Києві (електроопора № 73), не дотримавшись безпечної швидкості руху та при виникненні перешкоди, яку водій спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безперешкодного об'їзду перешкоди та здійснив зіткнення зі стоячим автомобілем НОМЕР_2, який від удару заїхав на платформу евакуатора «ТАТА», д.н. НОМЕР_3, в результаті чого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Винним у скоєнні ДТП було визнано ОСОБА_4

В результаті ДТП автомобіль «БМВ» отримав пошкодження, які згідно звіту № 1276 про оцінку від 24 квітня 2016 року складають 229222,14 грн.

Цивільно-правова відповідальність, пов'язана з експлуатацією автомобіля «Тойота Прадо» була застрахована в ПрАТ «СК «Скайд».

10 серпня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до ПрАТ «СК «Скайд» із заявою про виплату страхового відшкодування, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивача, але жодної відповіді стосовно виплат позивач не отримав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 суди попередніх інстанцій враховуючи факт того, що неправомірними, винними діями відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 було завдано тілесні ушкодження, внаслідок чого він перебував на стаціонарному лікуванні, а також було пошкоджено його майно у вигляді автомобіля «БМВ», що підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами, та такими, що відповідають положенням статей 23, 1167 ЦК України, зробили висновок про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальну шкоди в сумі 181 262,14 грн та 5 000 грн на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Крім того, суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення відповідача ОСОБА_4 про розгляд зазначеної справи, оскільки відповідно до частини 5 статті 74 ЦПК України (в редакції, діючій на момент розгляду справи) у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Отже виходячи з наведеного, доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо не повідомлення його про розгляд справи в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження, оскільки такі доводи були предметом розгляду в суді апеляційної інстанції та судом зроблено обґрунтований висновок про те, що судові повістки направлялися за адресою реєстрації відповідача, а тому в силу частини 5 статті 74 ЦПК України (в редакції, діючій на момент розгляду справи) ОСОБА_4 був повідомлений про розгляд справи належним чином.

Крім того, доводи ОСОБА_4 про те, що він був позбавлений права на захист своїх порушених прав в суді першої інстанції не приймаються Верховним Судом до уваги, оскільки відповідач скористався своїм правом на подачу доказів та доводів при перегляді його справи в судому засіданні апеляційним судом під час якого він був присутній.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що її доводи зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» про стягнення матеріальних збитків та відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Сімоненко

А. О.Лесько

С. Ю. Мартєв