Справа №: 398/3731/17
провадження №: 2/398/600/18
"30" серпня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Ковальової О.Б., за участю секретаря судового засідання Василяки І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрія в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2706/1007/64-370 від 03.10.2007 року в розмірі 83 398,39 грн.
У звязку з неналежним виконанням позичальником зобовязань за кредитним договором виникла заборгованість.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 червня 2015 року по справі №398/7166/14-ц, за позовом ТОВ «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1, з відповідача було стягнуто заборгованість у розмірі 406864,76 грн., з яких 157277,24 грн. заборгованість по основній сумі кредиту, 93410,69 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 39692,87 грн. нараховані відсотки згідно кредитного договору (з моменту переуступки по 05.12.2013 року), 111765,66 грн. заборгованість з пені за несвоєчасно виконані зобовязання, 4718,30 грн. 3 % річних від простроченої суми.

Згідно розрахунку заборгованості від 19 жовтня 2017 року загальна сума заборгованості відповідача складає 83 398,39 грн., яка включає нараховані відсотки згідно договору з 06.12.2013 по дату виготовлення рахунку.

З урахуванням викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача указану суму заборгованості та судові витрати у справі.

Представником позивача надано до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином, давалось оголошення на сайті Судової влади України про виклик відповідача, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань не надав. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити на підставі наявних матеріалів справи заочне рішення, відповідно до вимог ст., ст. 280 - 284 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 03.10.2007 року було укладено кредитний договір №2706/1007/64-370, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 19 685 дол. США на строк з 03.10.2007 року по 03.10.2014 року за умови сплати 13,5 % річних на придбання нового автомобіля.

Згідно п.2.1 договору забезпеченням виконання зобовязання по погашенню заборгованості за кредитом являється застава автомобіля марки Ford Focus, кузов (шасі) №WF05XXGCD57L22699, державний номер НОМЕР_1.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.06.2015 року за позовом ТОВ «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2706/1007/64-370 звернуто стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (, місцезнаходження: вул. Костянтинівська, буд. 15, корп. А, м. Київ, Київська обл., 04071) на предмет застави: автомобіль: Тип ТЗ: легковий хетчбек; Марка: Ford; Модель: Focus; Номер кузова: WF05XXGCD57L22699; Рік випуску: 2007; Державний реєстраційний номер: АА3261ЕЕ, який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ААС № 182704, виданий 02 жовтня 2007 року УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, шляхом продажу вказаного автомобіля та укладення від імені ОСОБА_1 Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» () договору купівлі-продажу з іншою особою -покуцем (в особі уповноваженого представника ТОВ «Вердикт Фінанс).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами у даній справі, ТОВ «Вердикт Фінанс» посилалося на те, що рішення суду не виконано боржником в результаті чого згідно розрахунку від 19 жовтня 2017 року утворилася заборгованість за відсотками у розмірі 83398,39 грн., тобто умови договору щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконані.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (частина 1 статті 625 ЦК України).

У абзацах 1, 2 пункту 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

В той же час, за змістом частини четвертої статті 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (частина перша цієї статті). Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 ЦК України).

Таким чином, ураховуючи суть взаємоповязаних кредитних і заставних зобовязань, факт вилучення від боржника предмета застави для його подальшої реалізації породжує для кредитора обовязок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку (якщо відповідний строк не визначено законом або договором). Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора.

Судом вже ухвалювалось рішення про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №2706/1007/64-370 від 03 жовтня 2007 року. Відомостей щодо вжиття позивачем подальших заходів для виконання рішення суду матеріали справи не містять, тобто позивач не довів, що він вживав заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобовязання, що призвело до прострочення кредитора. Крім того матеріали справи не містять договору факторингу згідно якого позивач має право вимоги по зазначеному кредиту.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі №6-2387цс15.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості недоведеними та необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи результат вирішення справи судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 264, 265, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: О.Б. Ковальова