Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.12.2018 року м.Мостиська

єдиний унікальний номер 448/1474/17

провадження № 2/448/371/18

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Кубара Олександра Степанівна, про визнання права власності,

та за позовом третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1, належав до суспільної групи - колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_8.

Стверджують, що станом на 15.04.1991 року з працездатних членів двору, які не менше трьох років підряд брали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору були: ОСОБА_8, голова домогосподарства; ОСОБА_4, син; ОСОБА_9, дочка; ОСОБА_10, зять; ОСОБА_11, онука; ОСОБА_6, онука; ОСОБА_13, онука. Таким чином, на момент припинення колгоспного двору, вказані особи вважались його членами, частки яких становили в розмірі по 1/7 кожному.

Вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_10, який є батьком для неї, ОСОБА_2, а також третіх осіб по справі - ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Зазначають, що на день смерті ОСОБА_10 постійно проживав і був зареєстрований у АДРЕСА_2 Після його смерті, вона, ОСОБА_2, була спадкоємцем першої черги спадкування за законом та прийняла спадщину відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР (в ред.1963 року) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, як вважає, її, ОСОБА_2 частка в житловому будинку збільшилась і становить 2/7 (1/7+1/7) частини спірного будинковолодіння.

Покликаються також на те, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року померла її, ОСОБА_1, а також ОСОБА_4 (третьої особи по справі) матір - ОСОБА_8. На день смерті ОСОБА_8 постійно проживала та була зареєстрована разом із нею, ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_8 своїм майном розпорядилась, склавши в її, ОСОБА_1 користь заповіт. Після смерті ОСОБА_8, вона, ОСОБА_1, спадщину прийняла, так як на момент смерті проживала разом із ОСОБА_8 Таким чином, після смерті ОСОБА_8, її, ОСОБА_1 частка в майні колгоспного двору збільшилася і становить 2/7 (1/7+1/7) частини вищевказаного будинковолодіння.

Вказують, що оформити право власності на спірне будинковолодіння на своє ім'я не в змозі, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

З огляду на вищенаведене, просять суд визнати за ними, позивачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право власності на 2/7 частини спірного будинковолодіння за кожним.

В ході розгляду справи треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, звернулись до суду із позовом, в якому покликаються на те, що житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1, належав до суспільної групи - колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_8.

Вказують, що станом на 15.04.1991 року з працездатних членів двору, які не менше трьох років підряд брали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору були: ОСОБА_8, голова домогосподарства; ОСОБА_4, син; ОСОБА_9, дочка; ОСОБА_10, зять; ОСОБА_11, онука; ОСОБА_6, онука; ОСОБА_13, онука. Таким чином, на момент припинення колгоспного двору, вказані особи вважались його членами, частки яких становили в розмірі по 1/7 кожному.

Стверджують, що вони, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 претендують на частку у майні колишнього колгоспного двору, а також те, що відсутність належних правовстановлюючих документів на майно колгоспного двору створюють складнощі в належному оформленні права власності, тому вважають, що за ними слід визнати право власності на вищевказаний житловий будинок по 1/7 частині такого за кожним.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не з'явились, однак подали заяви, в яких зазначили, що уточнені позовні вимоги підтримують та не заперечують щодо задоволення позовних вимог третіх осіб, котрі заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору. Просили розгляд справи проводити у їх відсутності.

Представник відповідача Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивачів, а також позовних вимог третіх осіб, котрі заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору. Просив розгляд справи проводити у відсутності їх представника.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились, однак подала заяви, в яких зазначили, що заявлені ними вимоги підтримують в повному обсязі та просить суд розгляд справи проводити у її відсутності. Не заперечують щодо задоволення уточнених позовних вимог позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Кубара О.С. в судове засідання не з'явилася, однак надіслала копію спадкової справи за №21/2017, заведеної після смерті ОСОБА_8, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року. Просить розгляд справи проводити у її відсутності.

Суд, відповідно до ст.223 ЦПК України вважає за можливе розглядати вказану справу у відсутності осіб, які не з'явилися, за наявними доказами у справі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку.

У ст.2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 Львівської області відносилося до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого, як вважає суд, були саме ОСОБА_8, голова домогосподарства; ОСОБА_4, ОСОБА_9., ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2., що підтверджується виписками з погосподарських книг по АДРЕСА_1

Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, зазначені вище особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння), тобто кожен на 1/7 частину вищевказаного будинковолодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_10, який за життя своїм майном, в тому числі 1/7 частиною спірного будинковолодіння, на яку мав право як член колгоспного двору, не розпорядився.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Спадкоємцем першої черги спадкування за законом зазначеної спадщини є ОСОБА_2, позивач по справі.

Слід зазначити те, що ОСОБА_2 займалась господарством батька, як до, так і після смерті такого, що знаходилось за вищевказаною адресою, а саме здійснювала догляд за спірним будинковолодінням, проводили в ньому поточні ремонти, обробляла земельну ділянку, тощо. У відповідності до вимог ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, суд розцінює такі її дії як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто ОСОБА_2, як вважає суд, вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини (1/7 частини спірного будинковолодіння), що відкрилася після смерті її батька - спадкодавця ОСОБА_10

Таким чином, як вважає суд, позивач ОСОБА_2 із врахуванням своєї частки, як члена колгоспного двору, стала власником 2/7 (1/7+1/7) частини спірного будинковолодіння.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст.525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Згідно ч. 1, 2 ст.549 ЦК УРСР (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963р.), прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

У відповідності до ч.1 ст.529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст.550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

ІНФОРМАЦІЯ_7 року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_8

До маси спадкового майна ОСОБА_8 входить 1/7 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Як вбачається із матеріалів справи за життя спадкодавець ОСОБА_8 склала заповіт, згідно з яким все своє майно заповіла ОСОБА_1, позивачу. Отже, спадкоємцем за заповітом є донька померлої - ОСОБА_1, яка у відповідності до ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця проживала з такою за вищевказаною адресою, та таким чином із врахуванням належної їй частки як члена колгоспного двору, стала власником 2/7 (1/7+1/7) частини спірного будинковолодіння.

В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивачі, а також треті особи, котрі заявили самостійні вимоги щодо предмета спору, не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копіями свідоцтв про смерть ОСОБА_8 і ОСОБА_10, звітом про оцінку майна, копіями паспортів позивачів, копіями паспортів третіх осіб, котрі заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, довідками виданими виконавчим комітетом Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, копією заповіту спадкодавця ОСОБА_8, копією свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1, копією спадкової справи за №21/2017, заведеної після смерті ОСОБА_8, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_7; іншими матеріалами справи.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експерта; показання свідків.

У ст.76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд.

Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність, допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення уточнених позовних вимог позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2, а також задоволенням позовних вимог третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_4

Керуючись ст. ст.12, 13, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 2/7 ідеальних частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 2/7 ідеальних частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Позов третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 1/7 ідеальних частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на 1/7 ідеальних частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, право власності на 1/7 ідеальних частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: АДРЕСА_1;

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: АДРЕСА_3;

Відповідач: Мишлятицька сільська рада Мостиського району Львівської області; місце знаходження: АДРЕСА_1

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: АДРЕСА_1.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: АДРЕСА_1.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце проживання: АДРЕСА_1.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Кубара Олександра Степанівна, місцезнаходження: АДРЕСА_4