Справа № 310/1000/18
РІШЕННЯ

Іменем України

01 жовтня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

за участі секретаря судового засідання - Шевченко А.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради - Аліпової І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

19.02.2018 р. позивач звернулась до суду із позов до відповідача, в якому просить позбавити ОСОБА_5 батьківських прав по відношенню до його малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В позові посилається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. З вересня 2013 року сторони перестали мешкати разом, відповідач поїхав до Російської федерації. Донька залишилася проживати з позивачем. 22.09.2017 року Бердянським міськрайонним судом було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на утримання доньки аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.09.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.02.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Вказує, що відповідач добровільно не сплачує аліменти і взагалі ніякої участі у вихованні дочки не приймає. Фактично з часу народження дитини відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про дитину, не бере участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, не виявляє до неї батьківської турботи та уваги, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею дошкільного виховання. Жодного разу не допомагав у придбанні медичних препаратів, коли дочка хворіла і потребувала допомоги, не відвідав її, не вітав із Днем народження і взагалі її не бачив. Зазначає про рішення Бердянського міськрайонного суду від 02.06.2016 року про визнання її та її дочки ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 (за позов ОСОБА_8, яка є матір'ю відповідача). 29.03.2018 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача адвокат ОСОБА_9 просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_5 завжди допомагав дитині, але, оскільки мешкає в іншій країні, гроші передавав через свою матір. Вказує, що на передані ним кошти, дитині були придбані коляска, велосипеди, одяг, а також він додатково передавав кошти на утримання дитини. Зазначає, що від дочки не відмовляється, бажає з нею спілкуватися, але позивач створює у цьому перешкоди, налаштовує дитину проти нього, створює умови щодо дискредитації батька в очах дитини та оточуючих. 04.04.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач визнала обставини, викладені відповідачем у відзиві, в частині передачі коштів через матір відповідача, але не в тому обсязі, який зазначає відповідач. Проти інших обставин заперечувала. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, надали пояснення відповідно до позову. Додатково зазначили, що відповідач не дає згоди на реєстрацію місця проживання малолітньої ОСОБА_7, чим порушує права дитини. Представник відповідача адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на відзив. Представник третьої особи Аліпова І.А. в судовому засіданні підтримала позов, посилаючись на висновок органу опіки та піклування. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, в якій вказано вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав відносно дитини, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків. Згідно ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності; 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Як встановлено судом, ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 8). Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 310/6383/17 від 06 лютого 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано (а.с. 11-12). 22.09.2017 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області видано судовий наказ № 310/6128/17 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 11.09.2017 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). В матеріалах справи також міститься копія довідки Бердянського міськрайонного відділу ДВС № 2346 від 08.02.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_1 не отримувала аліменти від ОСОБА_5 у період з 22.09.2017 року по 08.02.2018 року відповідно до вищевказаного судового наказу (а.с. 10) та копія заяви про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини, з якої вбачається, що у реєстрації місця проживання ОСОБА_5 відмовлено через відсутність згоди на реєстрацію батька (а.с. 15). Відповідно до копії довідки № 18 від 13.02.2018 року, виданої Комунальним дошкільним навчальним закладом загального розвитку № 40 «Калинка», ОСОБА_6 відвідує ДНЗ № 40 з 07.10.2015 року. Зарахуванням дитини до закладу займалася матір. Приводять та забирають ОСОБА_7 із закладу матір та бабуся ОСОБА_10. Приймає участь у навчально-виховному процесі та відвідує батьківські збори мати. Зі слів вихователів за цей період ОСОБА_5 у навчальному закладі не з'являвся, не приходив на батьківські збори, не приводив та не забирав дитину з ДНЗ (а.с. 16). Відповідачем було надано копії квитанцій про перерахування аліментів позивачу (а.с. 40, 46), а також копії скарг, направлених до Служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради та Бердянської місцевої прокуратури про вжиття заходів щодо усунення перешкод позивачем у спілкуванні відповідача з дитиною (а.с. 70, 71). Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради № 01-3638/147 від 31.05.2018 року, матеріалами справи та отриманою інформацією, що стосується дитини підтверджено, що батько свідомо усунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до доньки, не піклується про її виховання, не турбується про всебічний розвиток, здоров'я, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, а тому позбавлення його батьківських прав є доцільним (а.с. 75-77). Згідно ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом із тим, відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд критично ставиться до висновку, так як він складений лише на підставі тверджень та доказів, наданих позивачем. Висновок не містить жодних об'єктивних даних стосовно суті питання та даних щодо наявності чи відсутності винних дій в ухиленні батька від виховання дитини, в ньому не зазначається доцільності втручання в життя дитини шляхом позбавлення батька батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення батьківських прав захистить інтереси дитини. Крім того, пояснення малолітньої ОСОБА_7 про те, що батько не телефонує їй та не передає подарунки, само по собі не може бути підтвердження ухилення відповідача від виконання ним батьківських обовязків. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили, що відповідач поїхав коли дитині було 5 місяців, зі слів позивача їм відомо, що ОСОБА_5 телефонував інколи, а отстанній час не спілкується з дитиною. Відповідно до п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Під час розгляду справи, судом не встановлено, що відповідач є особою, яка саме ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком). Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи обставини, суд дійшов до висновку про те, що вказані вище доводи та посилання не можуть бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки не є беззаперечними доказами ухилення батька від виконання своїх обов'язків з виховання дитини на момент звернення до суду та застосування до ОСОБА_5 крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав є безпідставним і не буде відповідати інтересам малолітньої ОСОБА_7 та не сприятиме позитивному результату в її житті. Керуючись ст.ст. 10,11,15, 60, 130, 169, 208, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.19 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, Декларацією прав дитини, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Білоусова