Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т. В., за участю секретаря судового засідання Родіної Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання їх неповнолітньої дитини, який згодом уточнила. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що має з відповідачем неповнолітнього сина ОСОБА_3. Сторони у шлюбі не перебували, на теперішній час проживають окремо, дитина залишилась проживати з матірю, тобто з позивачкою. Син знаходиться на повному її утриманні, вона створила належні матеріально-побутові умови для його проживання, відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обовязків, знаходиться у декретній відпустці по догляду за сином, дитина знаходиться на грудному годуванні. Відповідач, як батько дитини, має можливість бачити сина, неодноразово забирав його до себе у гості, вимагає на залишенні з ночівлею, проте необхідних умов для проживання дитини у нього не має. Просить визначити місце проживання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка у судове засідання не зявилася, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти визначення місцем проживання сина разом з його матірю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради у судове засідання не зявився, на адресу суду надано висновок виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 13-31-169 від 22.11.2018 року про доцільність визнання місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом з матірю дитини.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.1, 2 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, зобовязані також піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 СК України).

Судом встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно свідоцтва про народження серія І-НО №766848, виданого 01.11.2017 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №1628, ОСОБА_3 народився 09.10.2017 року. Батько ОСОБА_2, мати ОСОБА_1.

За актом про фактичне місце проживання від 23.01.2018 року, виданого головою КСН «Кальміуський», ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з дітьми: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6

Відповідно до висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 13-31-169 від 22.11.2018 року, при розгляді комісією питання визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, батько дитини ОСОБА_2 надав заяву про те, що він не заперечує проти того, щоб дитина проживала разом зі своєю матірю ОСОБА_1, а тому з урахуванням захисту прав дитини, комісія прийшла до висновку про доцільність визнання місця проживання разом з матірю дитини.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України).

Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за №789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її звязків із сімєю, крім випадків, коли сімя є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні звязки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд, вирішуючи спір між сторонами, керується зазначеними вище нормами сімейного законодавства та задовольняючи позовні вимоги, виходить насамперед з інтересів самої дитини, а тому, з урахуванням не тільки формального права відповідача на зустріч зі своїм сином, а з урахуванням усіх інших істотних обставин справи у їх сукупності, віку дитини, її режиму, а також визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини з матірю в повному обсязі, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивачка має можливість створити дитині належні умови для повноцінної життєдіяльності, виховання та розвитку.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.7, 141, 150, 151, 153, 157, 160,161 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, за адресою: АДРЕСА_1.

На рішення може бути подана апеляція безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Пустовойт