Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 317/3457/15-ц

провадження № 61-2526св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року у складі судді Яркіної С. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Маловічко С. В., Гончар М. С., Кочеткової І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 18 травня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 була підписана заява про відкриття поточного рахунку, відповідно до умов якої остання приєдналася до «Умов та привал надання банківських послуг», тарифів банку, що розміщенні в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua/, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування від 18 травня 2012 року, та зобов'язалась виконувати умови вказаного договору.

Відповідно до договору від 18 травня 2012 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта, що визначені і врегульовані «Умовами та правилами надання банківських послуг».

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору, станом на 22 жовтня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 44 032,68 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 14 610,92 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 13 362,27 грн; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 13 955,49 грн; заборгованість за комісією за користуванням кредитом - 2 104 грн, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути на свою користь з відповідача.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач в судове засідання двічі не з'явився, про день час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у зв'язку з чим позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2017 року ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 18 жовтня

2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви банку без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача та з огляду на його заяву про відкладення слухання справи.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги наявне у матеріалах справи клопотання ПАТ КБ «ПриватБанк» про розгляд справи за його відсутності, тому застосування судами пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) є безпідставним.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

30 липня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Суди встановили, що у жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Відповідно до пункту 5 позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» у разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та ухвалення заочного рішення судом.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2017 року ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 18 жовтня

2017 року залишено без змін.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що належним чином повідомлений позивач двічі не з'явився в судові засідання, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами) суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості призначено до розгляду у загальному порядку.

Як установлено судами і вбачається з матеріалів справи, повістку про судове засідання, призначене на 11 вересня 2017 року, представнику банку було вручено судом під розписку після судового засідання 15 серпня

2017 року, в якому оголошено перерву для можливого врегулювання спору мирним шляхом.

04 вересня 2017 року позивач надіслав на адресу суду письмові пояснення, у судове засідання, призначене на 11 вересня 2017 року, представник банку не з'явився, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 18 жовтня 2017 року.

Судову повістку в судове засідання, призначене на 18 жовтня 2017 року, банк отримав 14 вересня 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

19 вересня 2017 року позивач надіслав на адресу суду письмові пояснення, у судове засідання, призначене на 18 жовтня 2017 року, представник банку не з'явився, проте 14 вересня 2017 року надав клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв'язку із зайнятістю представника банку в іншому судовому засіданні.

У пункті 5 прохальної частини позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» наголошувало, що в разі неявки в судове засідання саме відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення.

Однак, вказаний пункт позовної заяви не є чітким та не містить інформації щодо клопотання банку про розгляд справи за відсутності його представника, отже, доводи про це в апеляційній та касаційній скаргах представника банку не заслуговують на увагу.

Отже, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» без розгляду у зв'язку з його повторною неявкою в судове засідання.

Доводи касаційної скарги про те, що застосування судами пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) є безпідставним, не заслуговують на увагу, оскільки представник позивача повторно не з'явився в судове засідання, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, що дає можливість вважати, що банк не надав згоди на розгляд справи за його відсутності.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказані судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 18 жовтня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська

С. П. Штелик