Постанова

Іменем України

30 липня 2018 року

м. Київ

справа № 442/2257/16-ц

провадження № 61-21940 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - виконавчий комітет Дрогобицької міської ради Львівської області,

представники відповідача: РоманкевичІрина Ігорівна, Павлів Діана Богданівна,

треті особи: Дрогобицька міська державна лікарня ветеринарної медицини, Управління Держпродспоживслужби у м. Дрогобичі Львівської області,

представники Дрогобицької міської державної лікарні ветеринарної медицини - Максимів М. В., Мицан Я. М.,

представники Управління Держпродспоживслужби у м. Дрогобичі: Петричка Маряна Львівна, ЗагорськийОлександр Валерійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у складі судді

Нагірної О. Б. від 11 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Крайник Н. П., Савуляка Р. В.,

від 23 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України

від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету.

Позовна заява мотивована тим, що він з 1971 року проживає в квартирі одноповерхового будинку по АДРЕСА_1. Ця квартира була надана йому як службове приміщення, оскільки він працював службовцем в хіміко-радіометричній лабораторії Головного управління юстиції з питань надзвичайних ситуацій Львівської обласної державної адміністрації. Будинок, в якому знаходиться квартира, є одноповерховою будівлею садибного типу, що поділена на дві частини з окремими входами. Одна частина будинку є приміщенням Дрогобицької міської лікарні державної ветеринарної медицини, а друга частина будинку є жилим приміщенням, в якому він проживає.

Правомірність його проживання в службовій квартирі підтверджується рішенням Народного суду м. Дрогобича Львівської області від 14 грудня 1982 року, відповідно до якого в позові Дрогобицької міської ветеринарної станції до нього про виселення з кімнати в будинку АДРЕСА_1 відмовлено за недоведеністю позовних вимог. Таким рішенням встановлено, що згідно домової книги він прописаний у спірній кімнаті, а згідно квитанційної книжки - сплачує квартплату. Зазначав, що він не самовільно поселився в спірну кімнату та вважав, що його виселення може мати місце лише з наданням іншого приміщення.

23 жовтня 2003 року виконавчий комітет Дрогобицької міської ради Львівської області прийняв рішення №247 «Про оформлення права власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1». На підставі прийнятого рішення оформлено свідоцтво про право власності на нерухоме майно

від 18 листопада 2003 року, відповідно до якого весь будинок належить на праві власності державі, в особі державного департаменту ветеринарної медицини на праві повного господарського відання за Дрогобицькою міською лікарнею державної ветеринарної медицини і позначено як нежитлове приміщення.

У результаті прийняття рішення щодо оформлення права власності на будинок, виконавчий комітет Дрогобицької міської ради Львівської області позбавив його житла, оскільки весь будинок, включаючи житлові приміщення в ньому, з житлового перетворився в нежитловий.

За таких обставин позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 23 жовтня 2003 року № 247 «Про оформлення права власності на нежитлове приміщення на

АДРЕСА_1».

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 11 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що виконавчий комітет Дрогобицької міської ради Львівської області при прийнятті оскаржуваного рішення діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України, зокрема: Конституцією України, Цивільним кодексом України, актами Кабінету Міністрів України, Законом України «Про місцеве самоврядування», Законом України «Про власність». Цими нормативними актами надано право міській раді, як органу місцевого самоврядування, здійснення повноважень щодо володіння, користування та розпорядженням об'єктами права комунальної, державної власності. При цьому відповідач довів, що позивач не проживає у службовій квартирі, так як таке рішення ніким не приймалось.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що виконавчий комітет Дрогобицької міської ради Львівської області при прийнятті рішення про оформлення права власності діяв у межах своїх повноважень. ОСОБА_4 не надав суду належних доказів проживання в спірному будинку, так як він не отримував службову квартиру в установленому законом порядку, а наявне рішення суду не визначає протилежного.

У касаційнійскарзі, поданій у квітні 2017 року, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні справи судами не взято до уваги факт проживання ОСОБА_4 в житловій частині будинку АДРЕСА_1 на законних підставах, а докази, на які посилались суди, є недопустимими.

У запереченнях, поданих у липні 2017 року виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради Львівської області на касаційну скаргу ОСОБА_4, зазначено, що рішення у справі є законними та обґрунтованими, так як приміщення по

АДРЕСА_1 до службового не відносилось. Відповідач є державною установою і на балансі Управління Держпродспоживслужби у м. Дрогобичі Львівської області знаходиться нежитлове приміщення, яке передано до державної власності.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Передача об'єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України - щодо об'єктів, визначених у абзацах другому, третьому, п'ятому частини першої статті 2 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності». Передача об'єктів з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах здійснюється за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за наявності згоди районних або обласних рад, якщо інше не передбачено законом.

Передача об'єктів з комунальної у державну власність здійснюється за рішенням сільських, селищних, міських, районних у містах рад - щодо об'єктів права комунальної власності відповідних територіальних громад.

Передача об'єктів здійснюється комісією з питань передачі об'єктів у відповідному складі. Передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою та членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР № 37 від 04 лютого 1988 року, виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Відповідно до пункту 21 Положення на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер (додаток № 2), який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.

Судами встановлено, що приміщення по АДРЕСА_1 знаходилось на балансі міської лікарні ветеринарної медицини на підставі рішення Дрогобицького міськвиконкому від 15 грудня 1981 року № 613 «Про передачу на баланс Дрогобицької міськветсанстанції будинку АДРЕСА_1»

(а. с. 72).

Рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області

від 23 жовтня 2003 року № 247, керуючись пунктом 10 частини шостої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та тимчасовим положенням «Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» вирішено оформити право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 62 кв. м., що розташоване на АДРЕСА_1, за державою в особі державного департаменту ветеринарної медицини на праві повного господарського відання за Дрогобицькою міською лікарнею державної ветеринарної медицини (а. с. 8).

18 листопада 2003 року виконавчому комітету Дрогобицької міської ради Львівської області на вказане у рішенні приміщення видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а. с. 9).

Рішенням народного суду м. Дрогобича Львівської області від 14 грудня

1982 року в позові Дрогобицької міської ветеринарно-санітарної станції до ОСОБА_4 про виселення з кімнати в будинку АДРЕСА_1 відмовлено за недоведеністю позовних вимог. Цим рішенням суду встановлено, що ОСОБА_4 є прописаним в спірній квартирі, а з квитанційної книжки вбачається, що останній сплачує квартплату, таким чином він самовільно не поселився та виселення може мати місце лише з наданням іншого жилого приміщення (а. с. 7).

Відповідно до акту приймання-передачі від 26 січня 2015 року, затвердженого головою Держветфітослужби України ОСОБА_13, на балансі Управління Держпродсроживслужби в м. Дрогобичі, як правонаступника Управління ветеринарної медицини в м. Дрогобичі, рахуються основні засоби: нежитлове приміщення, загальною площею 62 кв. м., що в АДРЕСА_1, і обліковується на рахунку державної установи за № 103 (а. с. 32).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди дійшли вірного висновку про те, що рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області від 23 жовтня 2003 року № 247 «Про оформлення права власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1» прийнято в межах повноважень органу місцевого самоврядування та на підставі норм законодавства, а тому відсутні правові підстави для визнання його незаконним та скасування.

Доводи касаційної скарги спростовані судами тим, що спірне приміщення ніколи не було службовим житлом, знаходилось на балансі державної установи, наразі є державною власністю, а рішенням суду, яким відмовлено у виселенні

ОСОБА_4, не встановлювались обставини належності приміщення до службового (чи житлового). У зв'язку з цим, оскаржуваним позивачем рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області права ОСОБА_4 не порушені.

Обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії

суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 11 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області

від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О.В. Білоконь

Є.В. Синельников