Ухвала

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 215/3677/17

провадження № 61-40498ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 12 січня 2018 року у складі судді Квятковського Я. А. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», Товариство) про відшкодування моральної шкоди у розмірі 345 600 тис. грн, посилаючись на те, що тривалий час він працював у шахтах, які належать відповідачу, на різних посадах з важкими та небезпечними умовами праці, у результаті чого захворів на професійне захворювання та втратив 25 % працездатності.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 12 січня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 18 тис. грн. Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. В інший частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ушкодженням здоров'я, яке ОСОБА_5 отримав під час виконання трудових обов'язків, йому було заподіяно моральні та фізичні страждання, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а право позивача на виплату компенсації за завдану моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню за рахунок роботодавця, виникло з дня встановлення йому вперше стійкої втрати працездатності згідно з висновком медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК). Враховуючи характер, глибину та тривалість моральних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, з урахуванням принципів справедливості і розумності, моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 18 тис. грн.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» залишено без задоволення. Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 12 січня 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У липні 2018 року ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» подало засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 12 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» мотивована, зокрема, тим, що Кодекс Законів про працю України (далі - КЗпП України) був доповнений статтею 237-1 згідно із Законом № 1356-ХІV від 24 грудня 1999 року. Оскільки вперше позивач отримав ушкодження здоров'я у 1978 році, то судом першої інстанції застосовано норму матеріального права, яка не була чинною на час виникнення спірних правовідносин. Товариство не є правонаступником майнових прав та обов'язків шахт, на яких працював позивач, і не повинно нести відповідальність за завдану шкоду.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Судами встановлено, що з 10 липня 1975 року по 16 березня 1998 року ОСОБА_6 працював на різних посадах та спеціальностях на шахтах «Об'єднана», «Першотравнева-2», «Першотравнева» Першотравневого Виробничого об'єднання «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Згідно з пунктом 14 Акта про нещасний випадок на виробництві від 02 серпня 1978 року № 020 комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що 28 липня 1978 року о 01 годині 28 хвилин при переході через рельсовий шлях прохідник-вибухівник ОСОБА_5 оступився та отримав травму правої стопи. Причиною нещасного випадку є відсутність трапу.

Актом про нещасний випадок на виробництві від 21 травня 1990 року № 5 встановлено, що 19 травня 1990 року ОСОБА_5 був притиснутий ковшем до зварювального апарата, в результаті чого отримав ушкодження грудної клітини з переломом 4 і 5 ребер та правої ключиці. Причиною нещасного випадку стало порушення вимог безпеки при експлуатації транспортних засобів.

Висновком МСЕК від 22 лютого 1995 року ОСОБА_5 вперше встановлено 25 % втрати професійної працездатності з 22 лютого 1995 року.

Актом огляду МСЕК від 12 жовтня 2005 року позивачу встановлено 25 % втрати професійної працездатності безстроково.

Відповідно до статті 440-1 Цивільного кодексу Української РСР в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Згідно з пунктом 38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 492 в редакції, чинній на час встановлення позивачу вперше стійкої втрати професійної працездатності(далі - Правила), право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із втратою 25 % професійної працездатності виникло у ОСОБА_5 в 1995 році.

Згідно з пунктом 11 Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

Конституційний Суд України у пункті 4.1 свого рішення від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обов'язку щодо охорони праці були порушені права ОСОБА_5 на безпечні умови праці, у зв'язку з чим він зазнав виробничої травми, і що вказані обставини призвели до втрати ним нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також про те, що право на відшкодування такої шкоди виникає у потерпілого з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності висновком МСЕК, в даному випадку - з 22 лютого 1995 року. Виробничі травми, які стали причиною втрати професійної працездатності позивача, були отримані ним під час його перебування у трудових відносинах з Виробничим об'єднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Посилання суду першої інстанції на статтю 237-1 КЗпП України, якою цей Кодекс був доповнений згідно із Законом № 1356-ХІV від 24 грудня 1999 року, не вплинуло на правильність вирішення справи по суті. При цьому апеляційним судом усунено дане формальне порушення місцевого суду та застосовано норми матеріального права, які діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Наведені у касаційні скарзі доводи були предметом розгляду апеляційного суду та їм дана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини четвертої, частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 12 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я внаслідок виконання трудових обов'язків.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов