Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 188/212/16-ц

провадження № 61-7790 зпв 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С.Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі судді Дем'яносова М. В. від 16 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 16 листопада 2013 року на автодорозі Знаменка-Луганськ-Ізваріно сталася дорожньо-транспортна пригода

(далі - ДТП) за участю мотоцикла ІЖ-Юпітер, яким керував ОСОБА_5, та належного йому автомобіля ВАЗ-2121, під керуванням ОСОБА_6, внаслідок якої його автомобіль зазнав механічних пошкоджень, вартість матеріального збитку складає 46 670 грн 65 коп. Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2014 року за фактом ДТП ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення. Посилаючись на вищевикладене, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог та у зв'язку із продажем вказаного автомобіля за 10 тис. грн, просив суд стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 36 670 грн 65 коп.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Курочкіної О. М. від 05 липня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 36 670 грн 65 коп., яка визначена виходячи із вартості автомобіля (46 670 грн 60 коп.) з урахуванням його пробігу. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, позивачу заподіяно майнової шкоди, а тому відповідач повинен її відшкодувати.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня

2017 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшено суму завданої майнової шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь

ОСОБА_4 з 36 670 грн 65 коп. до 27 790 грн, виходячи із вартості пошкодженого автомобіля у розмірі 37 790 грн без урахування його пробігу.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування пробігу перевищує ринкову його вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження, а тому стягнення майнової шкоди підлягає зміні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, розглядаючи спір, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно і всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року, в якій просив скасувати це судове рішення, посилаючись на неправильне застосування судом касаційної інстанції статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада та

23 грудня 2015 року, від 23 березня та 14 грудня 2016 року, від 22 березня та 05 квітня 2017 року, в яких, на його думку, по-іншому застосована зазначена норма права.

Відповідно до пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини ухвалить рішення про інше.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 14 серпня 2017 року відкрито провадження у даній справі.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що заява ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 353 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання заяви) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви проперегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції.

За змістом статті 360-4 ЦПК України суд задовольняє заяву про перегляд справи і скасовує судове рішення у справі, яка переглядається з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо встановить, що судове рішення є незаконним.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що 16 листопада 2013 року на автодорозі Знаменка-Луганськ-Ізваріно сталася ДТП за участю мотоцикла ІЖ-Юпітер, яким керував ОСОБА_5, та належного позивачу автомобіля ВАЗ-2121, під керуванням ОСОБА_6, внаслідок якої автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2014 року за фактом ДТП ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 10 вересня 2015 року розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу пошкодженням належного йому автомобіля ВАЗ-2121, становить

46 670 грн 65 коп., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 59 910 грн 81 коп.

При цьому у вказаному висновку експертом зазначено, що середньоринкова вартість пошкодженого автомобіля складає 37 790 грн, а з урахуванням проценту коригування середньоринкової вартості по пробігу вартість автомобіля становить 46 670 грн 65 коп.

Позивач, посилаючись на продаж зазначеного автомобіля за 10 тис. грн, просив стягнути з відповідача 36 670 грн 65 коп.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на момент ДТП, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження, яка становить 37 790 грн, а з урахуванням продажу позивачем належного йому автомобіля за 10 тис. грн, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 27 790 грн майнової шкоди.

Разом з тим, в ухвалі від 11 листопада 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив із того, що суд апеляційної інстанції, при наявності доказів, якими визначено різну вартість автомобіля, до та після ДТП, не з'ясував причину таких протиріч та чим вони викликані.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року суд касаційної інстанції виходив із того, що суди попередніх інстанцій не перевірили, чи є ремонт автомобіля економічно обґрунтованим, не з'ясували, чи згоден позивач із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, оскільки від встановлення цих обставин залежить визначення порядку відшкодування заподіяних збитків, розмір страхової виплати та вирішення позову в цілому.

Постановляючи ухвалу від 23 березня 2016 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що суд суди попередніх інстанцій не встановили дійсний розмір шкоди, не визначилися із тим, який порядок обчислення її розміру підлягав застосуванню відповідно до статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не встановили суб'єктний склад осіб, відповідальних за заподіяння шкоди.

В ухвалі від 14 грудня 2016 року суд касаційної інстанції погодився із висновком апеляційного суду про те, що розмір завданої позивачеві матеріальної шкоди визначається як різниця між вартістю автомобіля до ДТП та вартістю автомобільного металобрухту.

Постановляючи ухвалу від 22 березня 2017 року суд касаційної інстанції погодився із рішеннями судів попередніх інстанцій про те, що страхова компанія не у повному обсязі виплатила позивачу страхове відшкодування, яке становить різницю вартості автомобіля до та після ДТП.

В ухвалі від 05 квітня 2017 року суд касаційної інстанції виходив із того, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість, його ремонт є економічно необґрунтованим, страховою компанією виплачено позивачу страхове відшкодування виходячи із різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а тому суд касаційної інстанції погодився із висновком апеляційного суду про відмову у задоволенні позову.

Отже, порівняння наведених судових рішень суду касаційної інстанції із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, за результатами розгляду яких ухвалено надані для порівняння судові рішення, встановлено різні фактичні обставини.

Таким чином, обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, тому відповідно до частини першої статті 360-5 ЦПК України в задоволенні заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України необхідно відмовити.

Слід зазначити, що у справі, яка переглядається, судом касаційної інстанції застосована стара редакція статті 30 зазначеного Закону, яка була чинною до 05 липня 2012 року, тоді як ДТП сталася 16 листопада 2013 року, але на правильність висновків про відсутність підстав для задоволення заяви це не вплинуло, оскільки заявник в даному випадку не згоден із визначенням вартості пошкодженого транспортного засобу без урахування проценту коригування середньоринкової вартості по пробігу, однак у наданих заявником судових рішень різна вартість транспортних засобів, тобто різні фактичні обставини.

Керуючись статтями 355, 3603, 3605 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року залишити без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта