УХВАЛА

27 грудня 2018 року

м. Харків

Справа № 639/4861/18,

2-з/639/43/18

Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: судді Єрмоленко В. Б.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Жовтневий районний у м.Харкові відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м.Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Жовтневий районний у м.Харкові відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання батьківства.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вивозити на постійне місце проживання до іншого місця дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до набрання рішенням законної сили у зазначеній справі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що позивачем не надано доказів того, що відповідач взагалі має намір виїжджати на постійне місце проживання в інше місто, не довів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про встановлення батьківства.

Крім того, відповідно до ст. 33 Конституції України, Ст.2. Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та Першого протоколу до неї, який ратифіковано Україною в 1997 р., свобода пересування і право на вільний вибір місця проживання належать кожній людині, яка на законних підставах перебуває на території України, і включають у себе свободу пересування територією України, право на вільний вибір постійного чи тимчасового місця проживання на території України, право вільно залишати територію України, право громадянина України в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. В ст.12 Закону закріплено вичерпний перелік підстав обмеження свободи пересування громадян. Такого обмеження як вибір місця проживання, законом не передбачено.

Суд також зазначає, що при обранні заходів забезпечення позову суд повинен враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Обраний позивачем вид забезпечення позову порушує права відповідача, а також малолітньої дитини на вільний вибір місця проживання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 153 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Жовтневий районний у м.Харкові відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання батьківства - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя В. Б. Єрмоленко