П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2018 року м. Рівне

справа № 564/483/18

провадження № 22-ц/787/1339/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Гордійчук С.О., Боймиструка С.В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" ( з 21.05.2018року змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк")

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у письмовому провадженні без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Костопільського районного суду Рівненської області в складі судді Олійника П.В. від 1 червня 2018 року,

в с т а н о в и в :

В березні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке з 21.05.2018року змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 10 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 25 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановленому Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Позичальник не виконала належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, тому станом на 15 лютого 2018 року утворилася заборгованість перед банком у розмірі 38 404,36 грн., яка складається із заборгованості зі сплати процентів - 25 174,75 грн., заборгованості за пенею - 12 041,76 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 1804,97 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 38 404,36 грн.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 1 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване не доведеністю позивачем заявлених позовних вимог.

У апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення вказаних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на укладення договору кредиту банком надано до суду анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; умови та правила надання банківських послуг; розрахунок заборгованості за кредитним договором. Своїм підписом відповідач висловила згоду, що заява разом з умовами та правилами банківських послуг є кредитним договором. Позичальник активувала картку та користувалася наданими кредитними коштами, частково погашала борг по кредиту, що свідчить про укладення між сторонами кредитного договору. Про зменшення та збільшення відсоткової ставки банк інформував позичальника завчасно, з дотриманням положень п.1.1.3.2.3 Умов та правил. Факт користування кредитними коштами підтверджується випискою про рух коштів та розрахунком заборгованості, проте вказані обставини залишені судами поза увагою.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" ліквідовано Апеляційний суд Рівненської області та утворено Рівненський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Рівненську область, з місцезнаходженням у місті Рівному.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Рівненської області.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно доводів позовної заяви між ПАТ КБ «ПриватБанк», після зміни назви АТ КБ ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 25 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі передбаченими Тарифами банку, Умовами та правилами надання банківських послуг на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», яка 14.10.2010 року підписана сторонами, й Умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір на суму 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

На підтвердження заявлених вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Голд»; витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду, номеру та строку дії. Вказана анкета-заява містить лише заповнену клітинку заяви про бажання клієнта отримати картку «Голд». (а.с.10)

Відповідно до вимог чинного законодавства договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (частина перша статті 634 ЦК України).

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначив банк.

Підписом у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодилася з умовами та правилами, однак з цієї анкети-заяви не вбачається суми наданого кредитного ліміту, тому застосування Умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

Відповідно до довідки банку, долученої до апеляційної скарги, відповідачці було видано чотири кредитні картки - НОМЕР_1, дата відкриття якої 21.06.2007 року, термін дії червень 2011року; НОМЕР_3, дата відкриття якої 7.09.2010 року, термін дії вересень 2012року; НОМЕР_4, дата відкриття якої 25.09.2012 року, термін дії липень 2016року; НОМЕР_2, дата відкриття якої 8.08.2006 року, термін дії вересень 2018року.

Таким чином встановлено, що на момент підписання анкети-заяви від 14.10.2010 року позивачка мала у користуванні дві кредитні картки, які видані їй відповідно у червні 2007 року та вересні 2010 року, а дві інші - видано значні пізніше, і всі чотири не мають жодного відношення до даного кредитного договору, оскільки видані відповідно значно раніше та пізніше дня підписання зазначеної вище анкети-заяви.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують видачу відповідачці 14.10.2010 року кредитної картки «Голд» та суму наданого відповідачці кредитного ліміту-25000 грн.

Крім цього, надані до позовної розрахунки містять розрахунки заборгованості за період з 25.09.2012 року по 31.12.2015 року та з 1.01.2016 року по 15.02.2018 року, а не з 14.10.2010 року.

Також колегія суддів вважає за необхідне вказати таке. Проаналізувавши доданий позивачем розрахунок заборгованості по кредиту (проведений станом на 15.02.2018року), апеляційним судом встановлено, що банк 1.01.2016року до існуючої суми заборгованості по тілу кредиту додав існуючу заборгованість за відсотками та з січня 2016 року щомісяця нараховує відсотки на суми «складової заборгованості за наданим кредитом», до якої включені відсотки, штраф та пеня, тобто банк нараховує відсотки на відсотки, штраф та пеню, що чинним законодавством не передбачено. Також згідно заявленого позову, у відповідачки взагалі відсутня заборгованість по тілу кредиту, однак наявна заборгованість за відсотками, штрафах та пені. За встановленого, перевірити розмір нарахованих сум процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання кредитних коштів відповідачці (у готівковій або безготівковій формі), ні факту видачі відповідачці відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), про що стверджував позивач, ні наявності заборгованості по них.

Отже доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, не мають правового значення для правильного вирішення спору за встановлених судом обставин щодо відсутності доказів на підтвердження отримання позичальником указаної в позовній заяві кредитної картки та кредитних коштів.

Колегія суддів вважає, що не можуть свідчити про отримання відповідачкою кредитних коштів і посилання банку на факт погашення заборгованості за кредитом, оскільки здійснення таких операції відображено у доданих до апеляційної скарги виписках по рахунку відповідачки з 1.01.1999 року по 16.06.2018 року по кредитних картках, які жодного відношення до договору кредиту б/н від 14.10.2010 року не мають.

Висновки суду по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та не спростовані позивачем належним чином.

За приписами частин третьої, четвертої статті 12 ЦПК України (змагальність сторін) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Питання обов'язку доказування і подання доказів розкрито у статті 81 ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року, яка містить аналогічні положення, передбачені статтею 60 ЦПК України 2004 року, стосовно того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374,375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської від 1 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Бондаренко Н.В.

Гордійчук С.О.

Боймиструк С.В.