Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 369/2171/17

провадження № 61-12517св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року у складі судді Волчка А. Я. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2017 року у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Коцюрби О. П., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 28 серпня 2012 року шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано.

Зазначала, що вони з ОСОБА_3 проживають окремо, син залишився проживати з нею та перебуває на повному її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

Крім того, вона вказувала на те, що угоди про добровільну сплату аліментів між нею та ОСОБА_3 не досягнуто, стан здоров'я та матеріальний стан відповідача дозволяють останньому утримувати свого неповнолітнього сина.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 5 тис. грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача додаткові витрати, які вона понесла на лікування дитини у розмірі

2 916 грн 51 коп., а також додаткові витрати на профілактику та лікування сина у розмірі 616 грн 06 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з

ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 3 тис. грн щомісячно, починаючи з 27 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення районного суду мотивовано тим, що син ОСОБА_5проживає разом з ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні. Оскільки ОСОБА_3 не працює, відтак його дохід носить нерегулярний, мінливий характер, у зв'язку із чим вважав, що розмір аліментів має визначатись у твердій грошовій сумі, тому з урахуванням вимог статті 182 СК України визначив його у розмірі 3 тис. грн щомісячно, починаючи з 27 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, яке в першу чергу спрямоване на захист інтересів дитини.

У касаційнійскарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив змінити вказані судові рішення в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 3 тис. грн та зменшити розмір стягнутих аліментів до 800 грн.

Отже, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 04 квітня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Київської області

від 15 червня 2017 року оскаржуються в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 3 тис. грн щомісячно, починаючи з 27 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття, у решті вказані судові рішення не оскаржуються, тому у силу положень статті 400 ЦПК України не переглядаються.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. ОСОБА_3 зазначав про те, що ОСОБА_1 не доведено своїх позовних вимог в частині обґрунтування розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі. Посилався на те, що суди попередніх інстанцій не врахували положення статті 184 СК України при визначенні розміру аліментів та призначили суму, яка значно перевищує розмір аліментів, які він має змогу платити.

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу

від ОСОБА_1, в якому вона посилається на те, що оскаржувані судові рішення є правильними по суті та справедливими в частині стягнення з

ОСОБА_3 аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3 тис. грн.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Також у березні 2018 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_3 про відмову від касаційної скарги, у зв'язку із чим заявнику було направлено лист з проханням підтвердити вимоги вказаної заяви та роз'яснено положення

частини п'ятої статті 398 ЦПК України.

У липні 2017 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_3 про розгляд касаційної скарги, в якій він просив заяву про відмову від касаційної скарги не розглядати та відмову від касаційної скарги вважати непідтвердженою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі у них народився син

ОСОБА_5

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 28 серпня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований 05 серпня 2000 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, розірвано.

Також встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають окремо, неповнолітній син ОСОБА_5 проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. ОСОБА_3 допомоги на утримання сина не надає.

Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто.

Згідно із частиною першою статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 183 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною другою статті 182 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі.

Істотних обставин, які могли б унеможливити виконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов'язків, немає. Зазначене дає можливість останньому повною мірою та належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов'язання, а саме - сплачувати аліменти на утримання свого сина до досягнення ним повноліття.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суди першої та апеляційної інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно застосувавши положення статей 182, 184, СК Україні у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, дійшли обґрунтованого висновку про те, що батько згідно з вимогами закону зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Такого утримання не надає, має нерегулярний, мінливий дохід, а, отже, розмір аліментів визначив у твердій грошовій сумі у визначеному розмірі.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували майнового стану відповідача та можливості сплачувати аліменти у визначеній судом сумі, не знайшли свого підтвердження, оскільки мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, а ОСОБА_3 не послався на обставини й докази про те, що судом при визначені розміру аліментів не були враховані вимоги статті 182 СК України.

Крім того, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Інші доводи касаційної скарги не впливають на правильність прийнятих рішень та не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах судових рішень.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта