Справа № 645/3199/17
Провадження № 2/645/265/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ульяніч І.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

секретар судового засідання - Савченко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_7, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_8, у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27 червня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9, реєстровий № 1438, визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому, як особі, яка належить до дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, державою була надана однокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_2. Квартира належала йому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради 26 листопада 2007 року, реєстраційний № 8-07-302001-Ц1 та зареєстрованого в КП «Харківське міське БТІ» 14 квітня 2008 року за № П-8-29902.

Також він є хворою людиною, перебуває на обліку у міському психоневрологічному диспансері та декілька разів на рік проходить лікування в КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» з психічним захворюванням, перебував на обліку у відділі соціальної допомоги управління праці та соціального захисту населення Фрунзенського району Харківської міської ради з 27 липня 2010 року по 31 серпня 2011 року. В наслідок захворювання позивач визнаний інвалідом 3-ї групи.

У 2014 році позивач познайомився з відповідачем, який проживає недалеко від нього. З початку 2015 року відповідач ОСОБА_3 періодично надавав ОСОБА_1 деяку допомогу, так як йому було відомо, що він сирота і не має близьких та родичів. Відповідачу було відомо, що позивач на той час визнаний інвалідом 2-ї групи. З весни 2015 року відповідач ОСОБА_3, зустрічаючи ОСОБА_1 почав говорити, що належну йому квартиру він повинен продати або обміняти на іншу, що він йому буде допомагати, проте позивач не розумів для чого це потрібно і не погоджувався це робити, але відповідач протягом тривалого часу періодично умовляв його. Під приводом того, що необхідно поновити документи на належну позивачу квартиру, відповідач забрав у нього документи на квартиру, паспорт та ідентифікаційний код.

07 травня 2015 року відповідач зателефонував позивачу і запропонував зустрітися. Коли позивач прийшов на зустріч, відповідач пояснив, що вони поїдуть в центр міста Харкова відновляти якісь документи, він не розумів які, але довіряв відповідачу. Вони приїхали на майдан Конституції, відповідач запропонував йому випити каву, після цього ОСОБА_1 знаходився як під гіпнозом. Вони пішли до будинку № 16-А де знаходилась приватний нотаріус. Позивачу надали підписати якийсь документ, але у звязку з тим, що він погано розуміє українську мову, погано читає та не розуміє прочитаного, позивач підписав документ, але який він не розумів.

Після цього ОСОБА_1 продовжував проживати в належній йому квартирі, а відповідач періодично умовляв його переїхати до іншої квартири в інший район міста, пояснюючи, що його там ніхто не буде знати, але позивач не розумів для чого це потрібно.

У грудні 2016 року відповідач ОСОБА_3 привіз ОСОБА_1 до Немишлянського відділу поліції, де сказав йому, що нібито втратив його паспорт громадянина України і необхідно написати заяву про втрату паспорта. Позивач повірив відповідачу та написав заяву. Після цього він запитав у відповідача де його паспорт насправді, він сказав, що тепер у позивача буде два паспорта.

На початку травня 2017 року ОСОБА_3 поміняв вхідні двері до вказаної квартири пояснюючи, що квартира буде мінятися або продаватися і необхідні нові двері. В середині травня 2017 року ОСОБА_3 повідомив, що знайшов для позивача кімнату в іншій квартирі, і що позивач повинен туди переїхати. ОСОБА_3 викликав таксі і перевіз позивача до кімнати, яка знаходиться АДРЕСА_3, яка нібито належить ОСОБА_3

Всередині червня 2017 року ОСОБА_3 повідомив позивачу, що йому необхідно знятися з реєстрації в належній йому квартирі та зареєструватися в кімнаті, в яку він його перевіз. 21 червня 2017 року вони поїхали до Центру з надання адміністративних послуг де позивача зняли з реєстрації. Пізніше він мав зареєструватися в іншій квартирі. Після цього відповідач перестав спілкуватися з позивачем, на дзвінки відповідає, що він позивачу нічого не винен і ображав його нецензурними словами, говорить, що йому є про кого піклуватися, крім позивача.

В середині липня 2017 року позивач поїхав до належної йому квартири АДРЕСА_4, та від сусідів дізнався, що квартира продана, а він залишився особою без визначеного місця проживання.

ОСОБА_1 звернувся до юриста, до нотаріуса, яка завіряла довіреність 07 травня 2015 року, до нотаріуса, який посвідчував договір купівлі-продажу належної йому квартири, і дізнався, що відповідач за довіреністю продав належну йому квартиру. Договір купівлі-продажу від 27 червня 2017 року був досвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстровий № 1438. Квартира була продана на вкрай невигідних для нього умовах - за 151000 грн., що становить 5807 доларів США. З копії довіреності від 07 травня 2015 року позивачу стало відомо, що відповідач повинен був купити на його імя квартиру в м.Харкові, але він цього не зробив.

ОСОБА_1 вважає, що відповідач скористався його безпорадним станом та ввів його в оману, в результаті неправомірних дій відповідача, квартира, яка була надана йому державою та була єдиним житлом та місцем реєстрації, поза його волею вибула з його володіння.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 надала суду заперечення на позовну заяву, у якому вказала, що 27 червня 2017 року ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_1, від імені якого діяв ОСОБА_3, за 151 000 грн. однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_5. Вона та її чоловік дізналися про продаж квартири через знайомих та співробітника агенства з нерухомості. Вартість квартири її не здивувала, оскільки під час огляду квартири склалося враження, що у ній ніхто ніколи не проживав.

Позивач вказав, що квартира належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, проте не зазначив, що вказана квартира також належить йому на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 березня 2015 року по справі ОСОБА_1 до ОСОБА_10, третя особа - Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_11, про розірвання договору довічного утримання.

З рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 був допитаний по вказаній справі як свідок та пояснив, що на час розгляду справи у 2015 році він був знайомий з ОСОБА_1 вже декілька років.

Також позивач посилався на те, що він є інвалідом 3-ї групи, перебуває на обліку у психдиспансері, проте добре памятає день 7 травня 2015 року, коли ОСОБА_3 йому зателефонував, назвав адресу нотаріуса, дату підписання документу, незважаючи на те, що перебував «під гіпнозом».

Згідно умов довіреності позивач уповноважив ОСОБА_3 продати за ціну та на умовах за своїм розсудом належну йому картиру № 63, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Благодатна, 2, та купити на його імя та на умовах за своїм розсудом квартиру в м. Харкові. Діючи в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_3 продав квартиру ОСОБА_5

Також ОСОБА_6 зазначила, що з п. 5 договору купівлі-продажу квартири вбачається, що відповідно до звіту про оцінку майна від 21 червня 2017 року № 12017 170621-013, оціночна вартість квартири визначена для оподаткування доходу фізичних осіб у розмірі 150 604,00 грн. Квартира знаходилась у занедбаному стані. Тому посилання позивача на те, що квартира була продана на вкрай невигідних для нього умовах, є неправомірними.

Щодо посилання позивача на те, що він не усвідомлював свої дії, внаслідок психічного захворювання, ОСОБА_6 вказала, що він не позбавлений дієздатності та довіреність не була скасована та діяла до 07 травня 2018 року.

Посилаючись на викладене, представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 вважає позовні вимоги незаконними, просила відмовити у задоволенні позову. (а.с.56)

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 надала суду заперечення на позовну заяву, де вказала, що ОСОБА_3 познайомився з позивачем ОСОБА_1 декілька років тому, коли той періодично виконував дрібну роботу по господарству в його друга, з метою отримання хоча б будь-якого незначного заробітку.

За допомогою ОСОБА_3 позивачем в судовому порядку були вирішені питання щодо розірвання договору довічного утримання з ОСОБА_12 (Рішення Фрунзенського районного суду від 25 березня 2015 року по справі № 645/10434/14-ц), а також про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням (Рішення Фрунзенського районного суду від 09 листопада 2015 року по справі № 645/5618/15-ц).

Між позивачем та ОСОБА_3 до недавнього часу існували довірчі стосунки, під час яких було прийняте рішення про продаж квартири позивача. В межах такої домовленості за рахунок ОСОБА_3 була погашена заборгованість по житлово-комунальним послугам позивача, загальною сумою 38 414,51 грн., встановлені вхідні двері, яких не було взагалі, в квартиру де мешкав позивач, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04 травня 2017 року, на суму 3200,00 грн. Також, за рахунок ОСОБА_3 проведено грошову оцінку станом на 15 лютого 2016 року, квартири АДРЕСА_6, виготовлено технічний паспорт. ОСОБА_3 неодноразово переводив на рахунок позивача грошові кошти (що підтверджується банківськими документами), а також передавав готівкові кошти. Про те, що ОСОБА_3 допомагав йому, позивач зазначає і в своїй позовній заяві.

Посилання позивача на те, що йому не відомо було про продаж квартири та переїзд є неправдивими. Всі дії щодо купівлі-продажу були погоджені.

Також зазначено, що укладеному з ОСОБА_5 договору купівлі-продажу квартири передував попередній договір з іншими покупцями квартири, які внесли суму попереднього задатку в розмірі, еквівалентному 1000,00 доларів США, але через втрату позивачем паспорту договір не відбувся, відповідно до чого ОСОБА_3 прийшлось повернути суму попереднього задатку в подвійному розмірі, що становить близько 53 000,00 гривень.

Під час посвідчення довіреності нотаріусом, позивачу мета посвідчення довіреності була зрозуміла, відповідала волі позивача і підписана ним особисто, зміст законодавства України нотаріусом розяснено. Позивач добре розумів і сам бажав здійснення відповідних правочинів, більш того, був ініціатором цього, тому у задоволенні позову просили відмовити. (а.с.99-102)

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник позов підтримали, просили задовольнити, при цьому позивач пояснив, що квартиру він отримав від держави в 2007 році, так як виховувався у дитячому будинку, потім в інтернаті, з дитинства він страждає на психічне захворювання, є інвалідом 3 групи, періодично проходить курси лікування. ОСОБА_10 допоміг йому приватизувати квартиру, з ним він уклав договір довічного утримання. В 2015 році він познайомився із відповідачем ОСОБА_3, з яким у нього були дружні стосунки, якому розповів про ситуацію із ОСОБА_10. Він дав довіреність на ім»я ОСОБА_3 для представлення його інтересів. Те, що він підписував довіреність не знав та не розумів, що відбувається, так як довіряв ОСОБА_3 ОСОБА_3 запропонув йому продати належну йому квартиру, зазначив, що потрібно продати квартиру, переїхати туди, де його ніхто не знає та він буде в безпеці, обіцяв придбати іншу квартиру замість проданої. На зазначених в договорі купівлі-продажу умовах, він не хотів продавати квартиру. Після укладення договору купівлі-продажу його квартири ОСОБА_3 перевіз його в кімнату, в якій мешкає декілька власників, реєстрації він в кімнаті не має. Також зазначив, що заяву про зняття з реєстрації він не писав, але був при цьому присутній, усі документи заповнювались ОСОБА_3, ОСОБА_3 сплачував комунальні послуги по його квартирі. За продаж його квартири ОСОБА_3 грошей не давав, в травні 2017 року в ПриватБанку йому відкрили рахунок, він отримав картку, на яку перехував ОСОБА_3 2000 грн..

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що ОСОБА_1 розповів йому про ситуацію з ОСОБА_10, до якої він потрапив та попросив допомогти. Після рішення суду про розірвання договору довічного утримання, ОСОБА_1 попросив його відновити документи на його ім»я. ОСОБА_1 говорив, що ОСОБА_10 його переслідує, він бажає десь тихо-мирно жити, так як у ОСОБА_1 були сварки із сусідами, він боявся ОСОБА_10. Вони разом їздили до нотаріуса оформили довіреність, нотаріус все йому роз»яснила, прочитала довіреність, ОСОБА_1 сказав, що все нормально. Вони завжди із ОСОБА_1 ходили разом, щоб він знав, що робиться, паспорт та документи на квартиру ОСОБА_1 були у нього. Ще до оспорюваної угоди, він знайшов покупців на квартиру, які дали завдаток 40 000 грн., за який були погашені борги за комунальними послугами по квартирі. Але до укладення угоди ОСОБА_1 загубив паспорт, у зв»язку із чим він змушений був повернути завдаток в подвійному розмірі. Спірну квартиру оцінили в 160000 грн.. Він знайшов кімнату у 2-х кімнатній квартирі на вул. Ньютона, ОСОБА_1 кімната сподобалась, сказав, що буде там жити. Кімнату на вул. Ньютона він придбав за власні кошти, оформив на своє ім»я, так як не знав, чи продаст квартиру ОСОБА_1. ОСОБА_1 в кімнаті на вул. Ньютона він не зареєстрував. З ОСОБА_1 вони спілкувались по 5-6 разів на день по телефону, йому відомо про психічне захворювання ОСОБА_1. ОСОБА_1 він казав, що продасть квартиру за 5000-6000 доларів США, на що ОСОБА_1 погодився. При укладанні угоди купівлі-продажу ОСОБА_1 не було, після укладення угоди повідомив ОСОБА_1 про угоду, грошей отриманих по угоді ОСОБА_1 не давав, щоб він їх не прогуляв. Він сплачував комунальні послуги по квартирі, повертав отриманий аванс, збирався переоформити на ОСОБА_1 кімнату. Зазначив, що ОСОБА_1 живе за рахунок інших осіб.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, при цьому пояснила, що квартира була придбана за 150000 грн., відповідачку влаштовувала вартість квартири, так як квартира була в занедбаному стані, здавалось, що в ній ніхто не мешкає, це реальна вартість придбаної квартири. Позивач уповноважив ОСОБА_13 продати квартиру та придбати іншу на свій розсуд, договір купівлі-продажу відповідав волі позивача, позивач не скасовував довіреність. Позивачем не було надано ніяких доказів для визнання договору недійсним. В спірній квартирі відповідачкою був зроблений ремонт.

Треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, в судове засідання не з"явились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_7 належала на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради 26 листопада 2007 року за реєстраційним № 8-07-302001-Ц1. (а.с.4)

07 травня 2015 року ОСОБА_1 довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 та зареєстрованою в реєстрі за № 3858, уповноважив ОСОБА_3 продати за ціну та на умовах за своїм розсудом належну йому квартиру № 63, що знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця Благодатна, будинок № 2, купити на його імя на умовах та за своїм розсудом квартиру в м. Харкові. Довіреність вчинена на підставі усного договору доручення між ОСОБА_1, довірителем, та повіреним, довіреність прочитана, зміст її зрозумілий, відповідає його волі і підписана ним особисто. Зміст ст. 237-240, 244-250 Цивільного кодексу України нотаріусом розяснено. Довіреність видана на три роки і дійсна по 07 травня 2018 року. (а.с.7)

27 червня 2017 року між ОСОБА_1, від імені якого діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої 07 травня 2015 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 за реєстровим №3858, та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8, яка належала ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26 листопада 2007 року реєстраційний №8-07-302001-Ц1, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконкому Харківської міської ради та заочного рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 25 березня 2015 року по справі № 645/10434/14-ц, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38243317 від 28 травня 2015 року (т. 1 а.с. 123), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 90615184 від 27 червня 2017 року (т. 1 а.с. 124).

Згідно з п. 5 Договору купівлі-продажу, продаж зазначеної квартири вчинено Сторонами за 151 000,00 гривень, які за твердженням Сторін, представник Продавця отримав повністю від Покупця ще до підписання цього договору, про що свідчать їх особисті підписи на договорі. (а.с.6)

Згідно копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна від 18.07.2018 року, вбачається реєстрація даного договору в Державному реєстрі речових прав за ОСОБА_5 (а.с.5)

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 21 червня 2017 року №1951649_21062017_170621-013, оціночна вартість квартири АДРЕСА_8 визначена для оподаткування доходу фізичних осіб у розмірі 150 604,00 гривень. (т. 1 а.с. 129-138)

Згідно заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_10, третя особа Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_11, про розірвання договору довічного утримання були задоволені.

Розірвано договір довічного утримання між ОСОБА_1 та ОСОБА_10, посвідчений 05 листопада 2010 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_11, реєстровий №2570.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру №63, по вул. Благодатній, 2, у м. Харкові. (а.с.56-59)

За клопотанням представника відповідача в судовому засіданні оглядались матеріали зазначеної цивільної справи. Згідно рішення суду по даній справі, 05 листопада 2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_10 був укладений договір довічного утримання (догляду), який був нотаріально посвідчений. Відповідно до п.1 Договору, ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_10 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_9, а ОСОБА_10 зобовязувався забезпечувати ОСОБА_1 утриманням та доглядом довічно, залишивши його безкоштовне довічне проживання у спірній квартирі. У судовому засіданні при розгляді даної справи був допитаний свідок ОСОБА_3, який пояснив, що ОСОБА_1 знає декілька років як особу, яка неофіційно працювала у його друга виконувала будь-яку роботу по господарству. Зі слів ОСОБА_1 свідок дізнався, що останній уклав договір довічного утримання з відповідачем, який умови договору не виконує. Свідок був в квартирі АДРЕСА_10, в якій мешкає позивач і бачив, що на вхідній двері не має замка, умови проживання позивача жахливі ремонт в квартирі ще будівельний, ванна стоїть на цеглі, продуктів харчування не має. Свідку відомо, що 24 січня 2013 року ОСОБА_1 звертався до органів міліції із заявою на ОСОБА_10 про невиконання умов договору. Свідку відомо, що за квартиру відповідач не сплачує внаслідок чого утворилася велика заборгованість.

Згідно копії рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.11.2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10, третя особа: Фрунзенський районний відділ у м. Харкові ГУ ДМС Харківської області про визнання особи такою, що вратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації та стягнення заборгованості за комунальними послугами. Позовні вимоги позивача ОСОБА_1 були задоволенні частково, визнано ОСОБА_10 таким, що втратив право користування квартирою № 63 у будинку № 2 по вул. Благодатній в м. Харкові. (а.с.103-106)

З наданих суду копій квитанцій про сплату комунальних послуг ОСОБА_1, вбачається, що в 2016 році позивач сплачував комунальні послуги за спірну квартиру. В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснив, що дані послуги сплачувались ним за власні кошти, за проханням ОСОБА_1.

З досліджених судом копій документів, наданих для посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири від 27.06.2017 року, які надійшли від приватного нотаріуса ОСОБА_8, встановлено, що 27 червня 2017 року між ОСОБА_1, від імені якого діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої 07 травня 2015 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 за реєстровим №3858, та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8, продаж зазначеної квартири вчинено за 151 000,00 гривень. Відповідно до Звіту про оцінку майна від 21 червня 2017 року №1951649_21062017_170621-013, оціночна вартість квартири АДРЕСА_8 визначена для оподаткування доходу фізичних осіб у розмірі 150 604,00 гривень. (а.с.115-162)

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір»ю відповідача ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 приходив до неї додому, вона його годувала, він помагав їй по господарству, за що вона платила йому гроші, спілкувалась з ним як із сином. ОСОБА_1 казав їй, що йому потрібно змінити місце мешкання, так як його переслідують, просив ОСОБА_3 знайти йому квартиру, щоб його не переслідували. ОСОБА_3 із ОСОБА_1 їздили дивитись квартиру, яка сподобалась ОСОБА_1, але перед угодою ОСОБА_1 загубив паспорт та угода не відбулась. ОСОБА_3 знов знайшов ОСОБА_1 іншу квартиру, яка також сподобалась ОСОБА_1. ОСОБА_1 повідомив свідку, що вони і з ОСОБА_3 домовились, що квартиру він поки що оформить на ОСОБА_3. ОСОБА_3, після продажу квартири, придбав ОСОБА_1 все, що він хотів: телевізор, холодильник, посуд, постільну білизну, гроші після продажу квартири були у ОСОБА_3. Відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не обмежувались лише договором купівлі-продажу квартири. Саме ОСОБА_1 був ініціатором купівлі-продажу квартири та бажав цього. Також свідок зазначила, що їй було відомо про видану довіреність.

В судовому засіданні встановлено, що позивач на даний час є інвалідом 3 групи, що підтверджується відповідним посвідченням, виданим УПСЗН Немишлянського району Харківської міської ради (а.с.11)

За клопотанням ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 січня 2018 року була призначена амбулаторна судово-психіатрична експертиза у відношенні ОСОБА_1

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 381 від 08 травня 2018 року ОСОБА_1 на теперішній час, виявляє хронічні, стійкі психічні розлади у формі легкої розумової відсталості з порушеними формами поведінки та синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

ОСОБА_1 у період часу, якому відповідає підписання довіреності 07 травня 2015 року, виявляв хронічні, стійкі психічні розлади у формі легкої розумової відсталості та синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (т.2 а.с.2-7)

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 підтримала наданий нею висновок та повідомила, що позивач саме на час оформлення довіреності 07.05.2015 року був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зазначила, що при проведенні судово-психіатричної експертизи досліджувалась уся медична документація ОСОБА_1 з приводу його лікування, також в матеріалах архівних актів є характеристика з центру соціальної адаптації місьвиконкому, де ОСОБА_1 перебував з 01.09.2005 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 за складу характеру хитрий, брехливий, виверткий.

Згідно ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою для визнання договору недійсним позивач зазначив введення його в оману зі сторонни відповідача ОСОБА_16

Згідно ст. 230 ЦК України - якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»п. 19 судам було роз»яснено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. В пункті 20 постанови зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В судовому засіданні встановлено, що позивач видав на ім»я відповідача ОСОБА_16 довіреність, якою уповноважив його продати за ціну та на свій розсуд належну йому квартиру та купити на його ім»я на умовах та за своїм розсудом квартиру в м. Харкові, довіренність була видана 07.05.2015 році, позивачем не відкликалась та не скасовувалась, до її використування в 2017 році та не визнавалась недійсною.

Згідно ст. 237, 239 ЦК України - представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно ст.. 1000 ЦК України - за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами був укладений договір доручення, зідно якого ОСОБА_3 був зобов»язаний продати за ціну та на умовах на своїм розсудом квартиру ОСОБА_1, та купити на ім"я ОСОБА_1 іншу квартиру м. Харкові.

Як встановлено в судовому засіданні квартира позивача була продана, але не були виконанні умови доручення в повному обсязі, не була придбана інша квартира, гроші за продану квартиру позивача також не були повернуті позивачу, що підтвердили сторони в судовому засіданні.

Згідно ст.. 1004 ЦК України - повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

Згідно ст.. 1006 ЦК України - повірений зобов'язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Згідно ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд дослідивши усі надані сторонами докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, прийшов до висновку про те, що підстав, передбачених законом, для визнання договору купівлі-продажу спірної квартири не має. Судом встановлено, що позивач дійсно хотів продати свою квартиру, для чого видав відповідну довіреність. Позивачу неодноразово пропонувались варіанти продажу квартири, він не відмовлявся від них, не відзивав довіреність, був присутнім та обізнаним про продаж квартири, так як йому перераховувались незначні кошти та придбалось майно, він був знятий із реєстраційного обліку за його участі. Але відповідач ОСОБА_3 не виконав в повному обсязі їх із позивачем договір доручення, на підставі якого була видана довіреність, не придбав іншу квартиру позивачу, що не влаштувало позивача, і саме не виконання зі сторони відповідача умов договору доручення і є підставою звернення до суду. На погляд суду, позивач обрав не вірний спосіб захисту своїх прав. Суд критично ставиться до показань позивача з приводу того, що він не розумів значення своїх дії та не керував ними, під час оформлення довіренності, так як це було спростовано висновком судово-психіатричної експертизи. Так як доказів введення в оману позивача надано не було, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України - у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову тому суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_11, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5, на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за № 1438, застосованні ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.07.2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 259, 263, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_11, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5, на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за № 1438, застосованні ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.07.2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2018 року.

Суддя - І. В. Ульяніч