Справа № 524/6825/18
Провадження № 2/524/2380/18
19.12.2018 року Автозаводський районний суд м Кременчука в складі:
головуючого судді Предоляк О.С.
при секретарі судового засідання Гладкій К.О.
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Ваш Дім-Кремінь» про стягнення коштів за раніше відпрацьований час, компенсацію за невикористану відпустку, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку, три відсотки річних та інфляційні втрати,-
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Ваш Дім-Кремінь» про стягнення коштів за раніше відпрацьований час, компенсацію за невикористану відпустку, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку, три відсотки річних та інфляційні втрати.
В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що позивач працював на посаді заступника директора в ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Ваш Дім-Кремінь» з 03 травня 2018 року. Між позивачем та директором ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Ваш Дім-Кремінь» ОСОБА_3 укладено угоду, відповідно до якої позивач мав отримувати заробітну плату в розмірі не менше 15 000 грн. щомісячно.
31.05.2018 року позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням.
З позивачем не проведено розрахунок по заборгованості заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. У зв'язку з чим позивач вимушен звернутися до суду з вказаним позовом.
У судовому засіданні допитаний за процедурою допиту свідка позивач ОСОБА_1 пояснив, шо відповідно до усної домовленості з директором ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Ваш Дім-Кремінь» ОСОБА_3 мав отримувати заробітну плату в розмірі не менше 15 000 грн. щомісячно
Позивач та представник позивача у судове засідання призначене на 19.12.2018 року не зявились, попередньо надали клопотання про розгляд справи без їх участі. Позов підтримали, просили задовольнити, посилаючись на викладене в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Ваш Дім-Кремінь» в судове засідання свого представника не направив, про день, час, місце слухання справи були належним чином повідомлені. Відзив на позовну заяву не надано.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Як убачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_1 працював на посаді заступника директора в ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Ваш Дім-Кремінь» з 03 травня 2018 року.
31.05.2018 року позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням.
Як пояснив позивач відповідно до усної домовленості з директором ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Ваш Дім-Кремінь» ОСОБА_3 мав отримувати заробітну плату в розмірі не менше 15 000 грн. щомісячно.
Позивачу не проведено розрахунок по заборгованості заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
В звязку з ненаданням відповідачем відомостей про середній заробіток позивача, та з урахування уточнення позовних вимог, суд вважає допустимим використання для його визначення мінімального розміру заробітної плати в сумі 3 723,00 грн. на період роботи позивача.
У травні 2018 року позивач відпрацював 19 робочих днів, що складає 3 536,85 грн.
Відповідно до ст.47 КЗпП України передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 КЗпП України.
Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать і йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з Постановою КМ України від 20 грудня 1997 р. № 1427 «Про затвердження положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати».
Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, вчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їхньої черговості (ст. 97 Кодексу законів про кицю, ст. 15 і 24 Закону «Про оплату праці»).
Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати.
Позбавлення права на заробітну плату працівників є грубим порушенням Конституції України, Конвенції про захист прав людини, Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини щодо мирного володіння своїм майном, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці» в частині першочерговості такої виплати, своєчасності, в повному обсязі, регулярності та в строк.
Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП, стягує на користь працівника середній заробіток за весь час, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Згідно п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітня плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.
Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення средньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення шіментів тощо.
Згідно з п.4 розділу 3 Порядку встановлено, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в
трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.
У відповідності до п.3 розділу 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині. що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці раховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому період.
Таким чином позовні вимоги про стягнення 3536,85 грн. підлягають до задоволення.
Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
Відповідно абз.4 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 1398 (1398-99-п ) від 30.07.99 року, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Відповідно останнього абзацу п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ N 1398 (1398-99-п) від 30.07.99, N 1266 (1266-2001-п ) від 26.09.2001року в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.
Згідно абз.1 п.3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки.
Відповідно до абз.3 п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення суми відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Відповідно до п.п.6 бз.1 п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь компенсації заробітної плати у зв'язку із затримкою виплати, то вона становить 37 602,30 грн.
Відповідачем на користь позивача підлягає виплаті компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків їх виплати, нарахованої працівнику ОСОБА_1, у відповідності до ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року і Постановою КМУ «Про затвердження Порядку проведення громадянами компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 року.
Якщо виплата зарплати затримується на один і більше календарних місяців, роботодавець зобов'язаний нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати (ст. 34 Закону про оплату праці та ст. 1,2 Закону № 2050). Тож компенсація громадянам при втраті частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати - це державна гарантія, передбачена законодавством про працю. Отже, власник або вповноважений ним орган притягуються до відповідальності за несвоєчасну виплату доходів відповідно до законодавства (ст. 7 Закону № 2050). У разі невиплати компенсації, згідно зі ст. 41 Кодексу про адміністративні правопорушення, на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності накладається адміністративний штраф або кримінальна відповідальність на підставі ст. 175 Кримінального кодексу України.
Крім того, на підставі ст. 83 КЗпП України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає компенсація за невикористану щорічну відпустку в розмірі 372,30 грн.
Щодо вимог про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних витрат, то вони не підлягають до задоволення, оскільки відсутня грошова вимога належна до сплати і таки вимоги є передчасними.
Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи, що позивача від сплати судового збору звільнено, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід Держави належить до стягнення судовий збір у розмірі 1762,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись п.29 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 п.п.3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, ст.6 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991, ст.27 Закону України «Про оплату праці», ст.1, 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік», ст.5 Закону України «Про судовий збір», ст.7, ст.115, ст.ст.233-235, 237-1 КЗпП України, ст.ст.15, 19-20, ст.23 ЦК, ст.ст. 10,11,76,81,137,141, 258,259,263,264,265,268 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Ваш Дім-Кремінь» про стягнення коштів за раніше відпрацьований час, компенсацію за невикористану відпустку, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку, три відсотки річних та інфляційні втрати задовольнити частково.
В іншій частині відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.С. Предоляк