Справа № 450/752/18 Провадження № 2/450/1064/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2018 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі

головуючого - судді Кіпчарського М.О.,

за участю: секретаря судового засідання Микитів Н.С.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Пустомитив порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дітей за минулий час,-

в с т а н о в и в:

позивач 15.03.2018р. звернулася до суду з даним позовом до відповідача, позовні вимоги уточнила 06.11.2018р., які мотивує тим, що 14.09.2001 року вона уклала шлюб з відповідачем, за час шлюбу у них народилося троє дітей, які проживають з нею в будинку, який є спільною сумісною власністю з відповідачем.

У 2015 році вона не працювала, так як перебувала у відпустці по догляду за дитиною, тому не мала власних доходів, у 2016 р. її заробіток становив 19892,59 грн., за 2017 рік її дохід склав 128044 грн., а відтак її дохід щомісячно становив близько 4000 грн.

На даний час вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, тому всіляко намагалась переконати відповідача у необхідності фінансової участі в утриманні дітей. Однак жодних коштів та іншої допомоги з часу народження доньки (2010р.)на утримання дітей не отримувала, а її неодноразові прохання про надання такої були проігноровані відповідачем.

Через своїх представників вони з відповідачем тривалий час узгоджували проекти договорів про виплату аліментів, однак з вини відповідача такий не був підписаний.

Відповідач являється працездатним та має достатні доходи, інших утриманців не має, тому вважає, що такий зобовязаний виплати за останні три рокиаліменти на утримання їх дітей у розмірі одного прожиткового мінімуму для кожної дитини. Посилаючись на норми ст.191 СК України, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання трьох дітей за минулий час у розмірі 165252, 00 грн., починаючи з 01.03.2015 року.

16.05.2018р. відповідач ОСОБА_5 подав відзив на позов, який не визнав та в задоволенні якого просить відмовити повністю. Зазначає, що з дітьми він спілкується та надає їм фінансову допомогу в обсягах, в яких діти просять і потребують. У кожного з синів є відкриті ним 30.08.2016р. карткові рахунки, на які він чи його мати за його дорученням перераховує постійно кошти. Твердження позивача про те, що ним не надаються кошти на утримання дітей, є надуманими та не відповідають дійсності. Зазначає, що позивач пропонувала підписати договір про участь у вихованні та утриманні дітей від 05.02.2018р.,однак текст такого ними не був погоджений, а тому не був підписаний. Посилання позивача про те, що він займається підприємницькою діяльністю та має значні доходи, а також має у власності нерухоме майно, не відповідають дійсності, так як на даний час він тимчасово не працює, у власності має тільки земельну ділянки, на якій знаходиться будинок, в якому проживає позивач з їх дітьми

Позивач ОСОБА_1В.в судовому засіданні повністю підтримала позов з вище зазначених підстав, який просить задовольнити. Крім того пояснила, що з відповідачем вони не проживають разом з 2011 року, який з того часу ухиляється від утримання дітей. В останні роки відповідач відкрив карткові рахунку для синів, яким перераховує незначні кошти, які діти використовують для власних потреб, а також здійснював незначні покупки для синів, зокрема купляв штани, кросівки. Однак будь-яких коштів для доньки не надавав, не спілкується з нею. Життям дітей відповідач не цікавиться, весь тягар з утримання дітей вона несе одна, в тому числі одна оплачує комунальні послуги за будинок, в якому проживає з дітьми. Вони з відповідачем домовлялися про укладення договору з виплати аліментів на утримання дітей, але з вини відповідача такий не був укладений. Раніше вона не зверталася до суду з вимогою про стягнення аліментів, так як намагалася врегулювати це питання шляхом переговорів. Інших доказів на підтвердження зазначених в позві фактів, не має.

Представник позивача ОСОБА_2 просить позов задовольнити повністю, так як вважає, що відповідач самоусунувся від виховання та утримання дітей з 2011 року. При прийнятті рішення просить врахувати, що вимоги стосуються тільки щодо стягнення аліментів за минулий час, у розмірі 165292,00 грн. (згідно наданого розрахунку), так як за рішенням суду з відповідача з березня 2018 року стягуються аліменти на утримання дітей.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав , в задоволенні якого просить відмовити, так як він не ухилявся та не ухиляється від утримання дітей.За його підрахунками, за період з березня 2015р. по березень 2018р. він витратив біля 95 тис. грн. на утримання дітей. Також він приблизно раз в місяць привозить продукти харчування для дітей. Крім того, ним взято в лізинг легковий автомобіль «Рено», яким з 2014 року до даного часу користується позивача, за який ним за вказаний період заплачено біля 400 тис. грн. Так як позивач в останні роки налаштувала доньку проти нього, з нею він спілкується інколи, та з цих же причин не надає коштів на її утримання. Також він несе витрати з оплати послуг за лікування дітей, частково оплачував навчання дітей у репетиторів.Зазначив, що з осені 2017 року між ним та ОСОБА_1 велись переговори щодо утримання дітей, однак раніше таких розмов не було.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, в задоволенні якого просить відмовити, так як вважає,що позивач не надала доказів на підтвердження, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача у минулому. З вересня 2017 р. між позивачем та відповідачем велись розмови щодо уплати аліментів на дітей, за результатом яких ним у грудні 2017р. був складений проект Договору про участь у вихованні та утриманні дітей, однак такий не був підписаний сторонами. Зазначив, що між сторонами велись переговори щодо уплати аліментів на дітей, але не за минулий час, а в майбутньому.

Представник відповідача ОСОБА_4 в задоволені позову просить відмовити, позов вважає безпідставним, оскільки позивач , всупереч вимогам ст. 191 СК України, раніше не вживала заходів щодо одержання з відповідача аліментів за минулий час, і відповідач в минулому не ухилявся від сплати аліментів та надавав допомогу на утримання дітей добровільно. Просить врахувати, що позивач проживає в будинку, який являється спільною власністю подружжя, однак на такий відповідач не претендує. Крім того, відповідач ніс постійні витрати з утримання автомобіля, яким користується позивач.

Свідок ОСОБА_6, залучена до справи за клопотанням позивача, в судовому засіданні показала, що з позивачем знайома з 2012 року, так як їх діти дружать між собою. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що та проживає одна з дітьми і сама ж їх утримує, а батько дітей коштів на їх утримання не дає. Бувало, що ОСОБА_1 позичала в неї гроші, так як не мала чим заплатити за комунальні послуги, а також позичала на утримання дітей. Як сусідка, дає ОСОБА_1 вживані одяг, взуття для дітей, оскільки та сама не має змоги все купити.

Свідок ОСОБА_7, залучений до справи за клопотанням позивача, в судовому засіданні показав, що являється батьком позивача, яка одна утримує 3-х дітей, так як батько дітей коштів на утримання своїх дітей не дає. Тому він допомагає дочці утримувати внуків, зокрема щомісячно з дружиною дають дочці біля 3-х тис. грн., а також привозять продукти.

Неповнолітній свідок ОСОБА_8, допитаний в судовому засіданні показав, що проживає з мамою,братом та сестричкою. Батько проживає окремо, який з 2016 року регулярно дає йому щомісячно біля 450 грн., зокрема частину перераховує на платіжну картку з розрахунку 15 грн. в день, а також батько купляє йому одяг та взуття. Отриманих від батька коштів йому вистачає, і такі тратить для власних потреб ( харчування, шкільне приладдя). Мама ж утримує будинок, в якому вони проживають, себе та сестричку.

Неповнолітній свідок ОСОБА_9 показав, що проживає з мамою в будинку, який утримує мама, яка в основному купляє для них їсти, інколи це робить батько. В останні роки батько щомісячно дає йому приблизно 200 грн., плюс перераховує на банківську карточку гроші з розрахунку, і він може щоденно знімати по 15 гривень. Одяг для нього купують тато та мама, кошти, які дає батько, тратить для своїх потреб. Вважає, що в основному його утримує батько.

Свідок ОСОБА_10, залучений до справи за клопотанням відповідача, в судовому засіданні показав, що являється батьком відповідача, і йому відомо, що син не ухилявся від утримання дітей та несе постійні витрати з їх утримання та лікування. Крім того, внуки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 часто приїздять до нього в гості на тривалий час, він являється професором, тому займається їх вихованням та навчанням. Також він внукам часто перераховує кошти, передає продукти харчування, купляє одяг та вважає, що в основному витрати з утримання внуків несуть його син та він. З внучкою в останні роки не спілкується, так як позивач ОСОБА_1 перешкоджає цьому. В останні роки він не приїздить до внуків за їх місцем проживання, так як перебуває в неприязних стосунках з їх матірю- позивачем по справі.

Повно та всебічно зясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, судом встановлені наступні обставини.

Конституцією України ( статті 3,21,24,55 ) встановлено, що всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, права і свободи людини, громадянина захищаються судом відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п.3 ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Встановлено, що сторони є батьками дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_9, 25.03.2004 року ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачем ОСОБА_1 у приватному будинку №30 по вул.Кн.Ольги в с. Сокільники Пустомитівського району ( а.с.35).

За рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12.10.2018р., з ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_9, 25.03.2004 року ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 1944,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2018 року ( а.с.223-225).

Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Таким чином, для задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час, позивачеві слід насамперед довести, що він вживав заходів щодо добровільної сплати аліментів, а також що відповідач ухилявся від сплати їх.

Однак позивач, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України та ст.191 СК України щодо обовязку доказування, не надала суду належних доказів на підтвердження вище зазначених обставинита не довела існування таких під час розгляду справи в суді.

Щодо показів вище зазначених свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7КК., ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10, то такі суд приймає до уваги, однак такі не підтвердили, що позивач вживала заходів щодо добровільної сплати аліментів відповідачем за минулий час, а також що відповідач ухилявся від їх сплати.

Суд надає оцінку Довідці, складеної приватним нотаріусом про те , що « 28.02.2018р. було призначено оформлення, підписання сторонами та нотаріальне посвідчення договору про сплату аліментів на дітей між подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_1, однак ОСОБА_1 разом з адвокатом ОСОБА_2 чекали до 11:20 год., але ОСОБА_5 не прибув, не забезпечив явку повноважного представника, причин неявки не повідомив» та вважає, що такою підтверджується тільки факт намірів сторін узгодити питання сплати аліментів на майбутнє ( а.с.19).

Що стосується покликання позивача на проекти Договорів про сплату аліментів на дітей та Договору про участь у вихованні та утриманні дітей ( а.с.7-14), то такі судом визнаються недостовірними доказами, оскільки вони не відповідають критерію правочину (не містять підписів сторін), а факт їх укладення заперечується сторонами.

Згідно ч.4 ст. 77 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, і з цих підстав суд не надає оцінки наданим сторонами Інформації з Державного реєстру речових прав, інформації про юридичну особу ПП «Ліверпуль», податкових декларацій та фінансових звітів, так як такі не стосуються предмету доказування.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обовязком суду.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

З врахуванням встановленого суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів, що вона вживала заходів щодо добровільної сплати аліментів відповідачем ОСОБА_5 за період з березня 2015 року по березень 2018 року, а також що відповідач ОСОБА_5 ухилявся від їх сплати.

При тому, суд приймає до уваги наступні докази, подані відповідачем на підтвердження своїх заперечень:

- видану ПАТ КБ «ПриватБанк» виписку по картковому рахунку №431132, відкритому на ОСОБА_8, згідно якої за період з 01.01.2015р. по 16.05.2018р. на даний рахунок надійшло 18693,34 грн., в тому числі кошти на даний рахунок неодноразово переказував ОСОБА_5 ( а.с.61-75);

-видану ПАТ КБ «ПриватБанк» виписку по картковому рахунку №299878, відкритому на ОСОБА_9, згідно якої за період з 01.01.2015р. по 16.05.2018р. на даний рахунок надійшло 11843,92 грн., в тому числі кошти на даний рахунок неодноразово переказував ОСОБА_5 ( а.с.76-85);

- нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_12 від 18.08.2018р., з якої слідує, що згідно Договору фінансового лізингу від 26.04.2012 р. на його ім»я був оформлений автомобіль «RenaultLatitude», кошти за який протягом п»яти років вносить ОСОБА_5 щомісячно в розмірі 4700-4800 грн., загальний розмір сплачених коштів становить 285000,00 грн., та що даним автомобілем з 2013р. по даний час користується ОСОБА_1, а також копії платіжних доручень на підтвердження зазначених обставин ( а.с.169-176).

З врахуванням встановленого суд вважає поданий позов безпідставним, в задоволенні якого слід відмовити.

Керуючись ст.191 СК України,ст.ст. 3-5,10,81,133,137,141,258-259, 263-265,273, 351-355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення на її користь аліментів на утриманні дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, за минулий часу у розмірі 165292,00 грн., починаючи з 01.03.2015року, відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

Повне рішення складено 22.12.2018р.

СуддяОСОБА_14