Справа № 383/321/18
Номер провадження 2/383/222/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Адаменко І.М.,

за участю секретаря судового засідання - Одінцової Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в приміщенні Бобринецького районного суду Кіровоградської області, цивільну справу №383/321/18 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути заборгованість у розмірі 35048,39 грн., за кредитним договором № б/н від 20.09.2011 року, яка складається з наступного: 1808,55 грн. - тіло кредиту; 30794,68 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 300,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1645,16 грн. - штраф (процентна складова).

Обгрунтовуючи позов вказав, що відповідно до договору № б/н від 20.09.2011 року укладеного з ОСОБА_1, остання отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач в порушення умов договору не виконує свої зобовязання в звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31.03.2018 року становить 35048,39 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду клопотання в якому просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Подав відповідь на відзив та відзив на заяву, згідно яких зазначає, що відповідачу було видано нові картки, остання з яких має термін до листопада 2016 року, а тому банк звернувся до суду в межах строку позовної давності. Щодо порядку погашення заборгованості та нарахування процентів зазначив, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-бухгалтерської експертизи не проводила, а тому підстави вважати даний розрахунок заборгованості неналежним відсутні (а.с.153-160).

Відповідач позов визнала частково в сумі 3302,57 грн., з яких: 1808,55 грн. заборгованість по тілу кредиту; 1144,02 грн. заборгованість по відсотках; 350 грн. штраф. В іншій частині позовних вимог просила відмовити з підстав спливу строку позовної давності загальної і спеціальної.

Суд дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 20 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитним договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір був укладений у формі анкети-заяви. Згідно змісту вказаної заяви відповідач погодилась із тим, що дана заява разом із памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її особистим підписом в заяві (а.с.7).

Відповідно до п.2.1.1.2.11. умов та правил надання банківських послуг картка дійсна до останнього дня місяця, вказаного з її лицьового боку.

Відповідно до п.2.1.1.2.12 умов та правил надання банківських послуг після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії).

З довідки, наданої ПАТ КБ «Приват Банк» від 13.06.2018 року №20180411/1489 встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 20.09.2011 року отримано наступні картки №830297, №475434, №208549, остання з яких мала термін дії до листопада 2016 року (а.с.92).

Відповідно до вимог ст.ст.526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно вимог ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

За змістом ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та на вимогу кредитора зобовязаний сплатити йому суму боргу та проценти від простроченої суми.

Досліджені матеріали справи свідчать про те, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, що є підставою для стягнення з неї заборгованості по тілу кредиту відповідно до наданого банком розрахунку у розмірі 1808,55 грн.

За змістом ч.1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобовязання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Частиною третьою статті 1056-1 ЦК України визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури.

Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг Банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків.

При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно п.1.1.3.1.9 Договору.

Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Згідно п.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг Позичальник зобовязаний одержувати виписки про стан картрахунків і про здійснені операції за картрахунками.

З розрахунку заборгованості (а.с.5,6) вбачається, що з вересня 2014 року процентна ставка за договором кредиту збільшувалася вдвічі, спочатку з 30% до 34,80 %, потім до 43,20 %, при цьому, жодного разу відповідачка не повідомлялася позивачем належним чином про збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором.

З виписки по картрахунку на імя ОСОБА_1 за період з 01.09.2011 року по 13.06.2018 рік (а.с.86-88) не вбачається, що остання отримувала виписки по картрахунку та була обізнана про підвищення процентної ставки за 7 днів до підвищення та відповідно мала можливість не погодитися з таким підвищенням.

Інших доказів, на підтвердження дотримання позивачем процедури підвищення процентної ставки суду не надано.

З огляду на вищевикладене, у суду є достатні підстави вважати незаконним нарахування позивачем процентів за користування кредитом відповідачу за підвищеною ставкою, а тому при визначенні розміру заборгованості по процентам за користування кредитом суд застосовує ставку 30% на рік, яка діяла під час укладення договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідач заявила про застосування позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Відповідно до змісту ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність тривалістю один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦПК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року №6-14 цс14.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливу останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року №6-95 цс 14.

Судом встановлено, що останній платіж ОСОБА_1 здійснено 06.06.2014 року, строк дії картки виданої відповідачу закінчився у листопаді 2016 року, позивач звернувся з позовом до суду 24.04.2018 року.

З огляду на вищевикладене, заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом суд вважає можливим задовольнити частково в сумі 1627,71 грн. в межах трирічного строку позовної давності виходячи з наступного розрахунку (1808,55 грн.:100%х30%=542,57 грн.:365х1095 днів=1627,71 грн.). У стягненні заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 29166,97 грн. слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені та штрафів, суд виходить з правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статі 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за пенею та комісією в розмірі 300 грн., а позовні вимоги про стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1645,16 грн. штрафу (процентна складова) задоволенню не підлягають.

Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань перед банком, задоволенню підлягають вимоги про стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту в сумі 1808,55 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 1627,71 грн., та 300 грн. заборгованості за пенею та комісією, а всього в загальній сумі 3736,26 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 29166,97 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 1645,16 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1762 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 253, 256-258, 261, 267, 526, 549, 599, 610-612, 625, 651, 653, 1054, 1056-1 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість станом на 31.03.2018 року за кредитним договором №б/н від 20.09.2011 року в сумі 3736,26 грн., яка складається з наступного: 1808,55 грн. - заборгованість за кредитом; 1627,71 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 300 грн. заборгованість за пенею та комісією, та судовий збір в розмірі 1762 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 29166,97 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 1645,16 грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Бобринецький районний суд Кіровоградської області).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, поштовий індекс 01001.

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, поштовий індекс 27247.

Повне судове рішення складено 12.10.2018 року.

Суддя І.М. Адаменко