ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 505/3586/156-ц

провадження № 61-13971св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», подану його представником Проніною Валерією Миколаївною, на рішення апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 11 квітня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № 106-08/П-5, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 35 000 доларів США на строк до 10 квітня 2015 року зі сплатою 13,3 процентів річних за користування кредитними коштами.

Вказувало, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором у нього утворилась заборгованість, яка складається із строкової заборгованості за кредитом у сумі 416,39 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом у сумі 1 492,17 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 3 605,64 грн та пені за несвоєчасну сплату процентів у сумі 367,40 грн.

За таких обставин просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 106-08/П-5 від 11 квітня 2008 року у сумі 1 927,25 доларів США та 4 067,36 грн.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2016 року, ухваленим у складі судді Нікітішина В. П., у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з квітня 2015 року по жовтень 2015 року відповідач частинами сплатив заборгованість за кредитним договором, у зв`язку з чим на час розгляду справи у нього відсутня заборгованість за кредитом.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року, апеляційну скаргу представника ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково, рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2016 року у частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту і пені за несвоєчасну сплату процентів скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення.

Позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № 106-08/П-5 станом на 25 березня 2015 року у сумі 3 973,04 грн, з яких: 3 605,64 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 11 липня 2013 року по 25 березня 2015 року та 367,40 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 11 травня 2012 року по 17 березня 2015 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що відповідач належним чином не виконував зобов`язання щодо повернення кредиту і сплати процентів у строки, встановлені кредитним договором від 11 квітня 2008 року, у зв`язку з чим банк нарахував пеню за прострочення кредиту і процентів, яка підлягає стягненню з відповідача.

Також апеляційний суд зазначив, що неустойка за порушення умов кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в межах позовних вимог, заявлених позивачем у суді першої інстанції.

У березні 2017 року представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - Проніна В. М. подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі зазначила, що ОСОБА_1 протягом розгляду справи сплачено строкову та прострочену заборгованість, у зв`язку з чим банк здійснив новий розрахунок розміру пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів з урахуванням сплачених сум, згідно якого станом на день ухвалення рішення судом першої інстанції пеня за несвоєчасне погашення кредиту складає 9 748,90 грн та пеня за несвоєчасну сплату процентів складає 367,40 грн.

Вказувала, що апеляційним судом невірно визначено розмір заборгованості, не враховано, що пеня нараховується на залишок простроченої заборгованості та визначити її розмір можливо лише шляхом нарахування на визначену дату.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У січні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких просив відмовити у її задоволенні. Вказував, що, звертаючись із позовом, банк просив стягнути пеню за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 3 605,64 грн, а на стадії апеляційного перегляду фактично збільшив розмір позовних вимог до 9 748,90 грн, що виходить за межі прав позивача, визначених статтею 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судового рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що 11 квітня 2008 року ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 106-08/П-5 (далі - кредитний договір), за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 35 000 доларів США на строк до 10 квітня 2015 року зі сплатою 13,3 процентів річних за користування кредитними коштами.

Пунктом 5.3 кредитного договору визначено, що за порушення строків повернення кредиту та (або) сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,01 процент від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах позовної давності.

Відповідно до пункту 5.8 кредитного договору позовну давність за цим договором сторони встановили тривалістю у три роки, в тому числі щодо вимог з повернення пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту.

Судом першої інстанції встановлено, що до ухвалення судом рішення на погашення зобов`язань за кредитним договором № 106-08/П5 від 11 квітня 2008 року боржником в період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року сплачено 2 017,23 доларів США.

Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України

(далі - ЦК України) за кредитним договором Банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина перша статті 530 ЦК України).

За змістом частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Суди встановили, що відповідач належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором від 11 квітня 2008 року, допускав строкову і прострочену заборгованість за кредитом, поточну і прострочену заборгованість за процентами, у зв`язку з чим банк на підставі пункту 5.3 кредитного договору нарахував пеню за прострочення кредиту й процентів.

Апеляційний суд встановив, що у суді першої інстанції позивачем заявлені вимоги про стягнення пені за порушення строків повернення кредиту у сумі 3 605, 64 грн (період з 11 липня 2013 року по 25 березня 2015 року) і пені за порушення строків повернення процентів у сумі 461,72 грн (період з 11 травня 2012 року по 17 березня 2015 року), визначені станом на 25 березня 2015 року.

Представник позивача подав до апеляційного суду новий розрахунок пені за несвоєчасне погашення процентів у період з 15 березня 2013 року по 4 жовтня 2015 року у сумі 367,40 грн та пені за несвоєчасне погашення кредиту в період з 11 липня 2013 року по 4 жовтня 2015 року у сумі 9 748,90 грн, визначені станом на 4 жовтня 2015 року.

Встановивши вказані обставини, апеляційний суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення кредиту за період з 11 липня 2013 року по 25 березня 2015 року у сумі 3 605,64 грн, а саме у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Також касаційний суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 11 травня 2012 року по 17 березня 2015 року у сумі 367,40 грн, оскільки ця сума пені відповідає позовним вимогам, заявленим у суді першої інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом неправильно визначено розмір заборгованості в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, є необґрунтованими.

Частиною першою статті 11 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судового рішення, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої статті 303 ЦПК України в цій же редакції, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд, врахувавши вимоги наведених процесуальних норм, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, тому доводи касаційної скарги не впливають на правильність вирішення справи по суті.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення апеляційного суду, оскільки суд,встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Україниє підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі Проніна проти України).

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», подану його представником Проніною Валерією Миколаївною, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик