Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 522/5500/16-ц

провадження № 61-20077св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариства «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 лютого 2017 року у складі судді Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» про визнання вимоги такою, що не підлягає задоволенню.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: подати заяву про поновлення строку з наведенням інших підстав для поновлення строку, сплатити судовий збір у розмірі 606,32 грн, а також надати копії апеляційної скарги та доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 лютого 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2016 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що вказані ОСОБА_4 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ним не вказано.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 лютого 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та справу передати до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час проголошення рішення в суді першої інстанції він не був присутнім, оскільки перебував на судні «NBP TRADER», а його представник, отримавши рішення суду першої інстанції 19 жовтня 2016 року не міг вирішити самостійно питання щодо оскарження рішення суду першої інстанції, участі у всіх подальших діях, необхідних для розгляду справи, сплати судового збору та погодження інших витрат, пов'язаних з судовим провадженням. Тому, апеляційна скарга була подана 11 листопада 2016 року, після погодження вказаних обставин. Проте апеляційний суд зазначив, що вказані у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження обставини не свідчать про поважність причин пропуску процесуального строку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_4

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

За положеннями частини першої статті 294 цього Кодексуапеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

За частиною третьою статті 297 ЦПК України2004 року апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

За змістом наведених правових норм суддя, встановивши, що апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 295 ЦПК України 2004 року або не оплачена судовим збором, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення скарги без руху, про що повідомляє особу, яка подала апеляційну скаргу, і надає їй строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання особою ухвали.

Постановляючи ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд виходив із того, що вказані ОСОБА_4 у заяві підстави про поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки повний текст рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2016 року отримав його представник ОСОБА_7 19 жовтня 2016 року.

Апелянту надано строк - тридцять днів з моменту отримання копії ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин для його поновлення та попереджено про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали, які передбачені частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року.

На виконання вимог ухвали 25 січня 2017 року ОСОБА_4 подав заяву про поновлення строку, у якій підтвердив факт отримання його представником рішення суду першої інстанції 19 жовтня 2016 року та зазначив, що у зв'язку з його перебуванням із 25 травня 2016 року по 13 листопада 2016 року за межами України (працював моряком) він не мав можливості своєчасно погодити з представником питання щодо наявності чи відсутності наміру на оскарження рішення суду, участі у всіх подальших діях, необхідних від нього для розгляду справи, сплати судового збору та погодження інших витрат, пов'язаних з судовим провадженням. Враховуючи вищенаведене, з посиланням на норми права, які регулюють правовідносини представництва, просив поновити строк на оскарження рішення суду.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена довіреність, яка видана ОСОБА_7 на представництво ОСОБА_4 у судових інстанціях, яка не має застережень чи обмежень щодо погодження з довірителем процесуальних дій, навпаки зазначено право повіреного на оскарження рішення суду від імені довірителя. Для цього надано ОСОБА_7 право представляти інтереси

ОСОБА_4 у будь-яких установах, організаціях чи підприємствах незалежно від підпорядкування та форми власності, подавати від його імені заяви та документи, скарги, апеляційні, касаційні та наглядові скарги.

Частиною третьою статті 27 ЦПК України 2004 року передбачено, що особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки.

Із метою виконання процесуального обов'язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Відповідно до статті 44 ЦПК України 2004 року, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

Відповідно до вимог частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав, установлених статтею 297 ЦПК України 2004 року, для відмови у відкритті апеляційного провадження, оскільки заявник пропустив встановлений статтею 294 ЦПК України 2004 року строк на апеляційне скарження та не навів переконливих доводів, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для відкриття апеляційного провадження у справі.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком осіб, які беруть участь у справі, і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України).

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права.

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик