Ухвала

Іменем України

26 липня 2018року

м. Київ

справа № 158/1167/17

провадження № 61-38231ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на постанову Апеляційного суду Волинської області, у складі колегії суддів: Киці С. І., Данилюк В. А., Шевчук Л. Я., від 12 квітня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до кредитного договору

від 11 квітня 2008 року № 070-22-94/08 відповідачу були надані кредитні кошти у розмірі 30 000 доларів США за сплатою 13,5% річних строком

до 10 квітня 2018 року. 18 червня 2009 року між сторонами був укладений додатковий договір № 1, згідно з яким було збільшено суму кредиту до 30 576,53 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 квітня 2023 року. Рішенням Ківірцевського районного суду Волинської області від 10 вересня 2010 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за указаним кредитним договором у розмірі 274 143,49 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - приміщення магазину

(А-1), загальною площею 52,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку загальною площею 0,153 га шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Грошові кошти, отримані від реалізації 26 січня 2017 року ДП «СЕТАМ» з прилюдних торгів предмета іпотеки, надійшли на рахунок ПАТ «Укрсоцбанк» 16 лютого 2017 року. На думку позивача, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконувалося з 2010 по 2017 роки, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Укрсоцбанк» просилостягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором

від 11 квітня 2008 року, яка станом на 17 лютого 2017 року становить

18 875,75 доларів США, з яких: 11 179,17 доларів США - заборгованість за процентами, що еквівалентно 301 711,63 грн; 4 434,75 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, що еквівалентно 119688,07 грн,

3 261,63 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, що еквівалентно 88 027,10грн.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області, у складі судді Костюкевича О. К., від 23 січня 2018 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2008 року

№ 070-22-94/08 у сумі 18 875,57 доларів США, що еквівалентно

509 426,79 грн та 7 641,40 грн.

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 12 квітня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправильно застосував положення статті 261 ЦК України та не звернув увагу на те, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов кредитного договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позичальник кредитні кошти не повернув, кредитний договір не був розірваний чи припинений в силу положень статей 599, 651, 654 ЦК України, а тому відповідно до умов діючого договору банк правомірно нараховував відсотки на прострочену заборгованість як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення кредиту.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Суди встановили, що 11 квітня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є

ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №070-22-94/08, на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 30 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитом строком до 10 квітня 2018 року.

18 червня 2009 року між сторонами був укладений додатковий договір № 1, яким було збільшено суму кредиту до 30 576,53 доларів США зі сплатою

14% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 квітня

2023 року.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 вересня 2010 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2007 року

№ 0702294/08 станом на 03 червня 2010 року у розмірі 274 143,49 грн (яка складається з: заборгованості за кредитом - 29 423,35 доларів США, що еквівалентно 233 197,70 грн; заборгованості за відсотками - 389,04 доларів США, що еквівалентно 3 083,30 грн; простроченої заборгованості за відсотками - 4 276,17 доларів США, що еквівалентно 33 891,21 грн та пені - 3 971,20 грн) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - приміщення магазину (А-1), загальною площею 52,9 кв. м, що знаходиться за адресою: Волинська область, Ківерцівський район, с. Борохів, вул. Миру, 40-а та земельну ділянку для комерційного використання площею 0,153 га, що знаходиться за адресою: Волинська область, Ківерцівський район,

с. Борохів, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

26 січня 2017 року проведені прилюдні торги з реалізації іпотечного мана, грошові кошти від продажу надійшли на рахунок ПАТ «Укрсоцбанк»

16 лютого 2017 року.

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з указаним позовом про стягнення процентів за користування кредитними коштами за період за 2010 року по 2017 рік та пені.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

ВеликаПалата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) висловила правову позицію стосовно того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла висновку про те, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з дати відправлення позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

Встановивши, що банк змінив строк виконання основного зобов'язання, пред'явивши до позичальника позов про звернення стягнення на предмет іпотеки у 2010 році, суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення не вбачається неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права, застосування судом апеляційної інстанції норм ЦК України відповідає висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

На підставі наведеного колегія суддівдійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на постанову Апеляційного суду Волинської області від 12 квітня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта