ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/1322/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Запорожець Л.М.
Провадження № 22-ц/817/201/18 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 608/1322/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду від 20 лютого 2018 року ухваленого суддею Запорожець Л.М. у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції, відділу з питань державної реєстрації Чортківської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та визначення порядку виконання судового рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року представник позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третьої особи інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області про визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 224, 5 кв.м. житловою площею 115 кв.м. та скасування декларації про готовність об'єкта до експлуатації ТП 0 від 24 липня 2012 року. В обгрунтування вимог посилається на те, що 05 серпня 2004 року ОСОБА_5, згідно договору дарування серії НОМЕР_2 подарувала своїй дочці ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами . 06 вересня 2006 року згідно договору дарування НОМЕР_3 ОСОБА_1 подарувала своїй сестрі ОСОБА_3 1/2 частину даного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд . В порушення обов'язку, визначеного ст.ст. 322, 360 ЦК України та ст. 151 ЖК України, жодних зусиль щодо утримання належного їй на праві спільної часткової власності майна, починаючи з 2006 року, не докладала. В період з 2008 року по 2012 рік за власні кошти проведено реконструкцію з добудовою, при здійсненні якої були повністю зруйновані старі приміщення будинку, в результаті чого створене нове рухоме майно, прийняте до експлуатації в 2012 році. Вважає житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 224, 5 кв.м., є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також зазначила, що інформація про замовників не відповідає дійсності, відповідачка не брала участі в будівництві, на території України не перебувала, декларацію особисто не підписувала та особисто її не подавала. На підставі вищевказаного позивачі просять визнати за ОСОБА_6, ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що розташований за адресою в АДРЕСА_1, загальною площею 224, 5 кв.м., житловою 115, 2 кв.м. та скасувати Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації ТП від 24 липня 2012 року.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в заяві від 05.12.2017 року про уточнення позовних вимог, просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 224, 5 кв.м. житловою площею 115, 2 кв.м. з визначенням 1/2 частки за ОСОБА_3, скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області Красноштана М.І. про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 224, 5 кв.м. житловою площею 115, 2 кв.м. з визначенням 1/2 частки за ОСОБА_3 та визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для скасування Реєстраційною службою Чортківського районного управління юстиції реєстрації права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 224, 5 кв.м. житловою площею 115, 2 кв.м. з визначенням 1/2 частки.

Рішенням Чортківського районного суду від 20 лютого 2018 року в задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції, відділу з питань державної реєстрації Чортківської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності серія НОМЕР_4 від 10.07.2014 року на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 224, 5 кв.м. житловою площею 115, 2 кв.м. з визначенням 1/2 частки за ОСОБА_3, скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області Красноштана Миколи Івановича про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 224, 5 кв.м. житловою площею 115, 2 кв.м. з визначенням 1/2 частки за ОСОБА_3 та визначення порядку виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для скасування Реєстраційною службою Чортківського районного управління юстиції реєстрації права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 224, 5 кв.м. житловою площею 115, 2 кв.м. з визначенням 1/2 частки відмовлено.

Витрати покладено на сторони в межах ними понесених.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Чортківського районного суду від 20 лютого 2018 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Апелянт вказує, що суд порушив її конституційне право як позивача на участь у судовому розгляді, не забезпечив можливості надати докази та розглянув справу у її відсутності.

Сторони в судове засідання не з'явилась, хоч належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

З рекомендованого повідомлення про вручення за номером 944 вбачається, що апелянт ОСОБА_1 13.12.2018 отримала судову повістку та була повідомлена про день та час розгляду справи.

Від Чортківської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника відділу з питань державної реєстрації Чортківської міської ради.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У відповідності до вимог статтей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає .

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що права позивачів не порушено і правових підстав для задоволення позову не має.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи .

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що предметом спору є будинковолодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на справі спільної часткової власності.

Як вбачається з договору дарування від 06.09.2006 року, ОСОБА_1 подарувала, а обдарована ОСОБА_8 прийняла в дар 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарсьрських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 Тернопільської області.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26.05.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третьої особи на стороні відповідача реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та скасування реєстрації права власності, скасовано рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 09.02.2015 року та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Чортківського РУЮ Тернопільської області Красноштана М.І. та скасування реєстрації права власності відмовлено.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_3 правомірно звернулась до реєстраційної служби про реєстрацію права власності на належну їй частку після проведення реконструкції будинку, та в силу цих обставин не знайшов порушення з боку державного реєстратора - відповідача.Реєстрація права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частини будинковолодіння не порушує право власності ОСОБА_1 на відповідну її частку в спірному будинковолодіння, тобто на 1/2 спірного будинку.

Рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили 26.05.2015 року .

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.09.2015 року у справі №819/1707/15 про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації за позовом ОСОБА_1 до управління держархбудінспекції у Тернопільській області, третя особа ОСОБА_3 в задоволенні цього адміністративного позову відмовлено.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачкою ОСОБА_1 не надано належних доказів щодо порушеного її прова власності зокрема ,що реєстрація права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частини будинковолодіння порушує право власності ОСОБА_1 на відповідну її частку в спірному будинковолодіння, тобто на 1/2 спірного будинку.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оскільки позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що порушено її право власності, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування та залишення без задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. ст. 375, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду від 20 лютого 2018 року залишити без задоволення .

Рішення Чортківського районного суду від 20 лютого 2018 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи