Справа №568/1054/18
Провадження №2/568/540/18
26 грудня 2018 р. м.Радивилів
Радивилівський районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді Панчука М.В.
за участі секретаря судового засідання Саган В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Радивилів позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ реєстрації фізичних осіб Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,
у Радивилівський районний суд Рівненської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, третя особа: відділ реєстрації фізичних осіб Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації, мотивуючи тим, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. В даному будинку крім неї, зареєстрований її син, та відповідач ОСОБА_2, який в житловому будинку фактично не проживає. 28.06.2008 року заочним рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області шлюб з відповідачем розірвано. Оскільки останній не проживає у вказаному житловому будинку більше десяти років, просить позовні вимоги задовольнити, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком по АДРЕСА_1.
У судовому засіданні позивач не з'явилася. До суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, судові витрати у вигляді судового збору покласти на неї, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений, відзиву на позов не направляв.
Представник третьої особи на розгляд справи не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, до суду подали заяву про розгляд справи без представника сільської ради, заперечень до позову не мають.
У зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання, та від якого не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, причини неявки ним не повідомлені, відзиву на позов на подано, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за наявними у справі доказами (у заочному порядку).
Ухвалою суду від 04.09.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. Інших процесуальних дій не вчинялося.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин вважає, що позов підлягає частковому задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав.
Згідно акту обстеження будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 вбачається, що воно належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2, будучи зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 не проживає за даною адресою (а.с. 7).
Згідно довідки № 1118 від 09.08.2018 року, виданої Бугаївською сільською радою Радивилівського району Рівненської області, у склад сім'ї ОСОБА_1 входять: син ОСОБА_3, ОСОБА_2 не проживає з 2007 року (а.с. 6).
Заочним рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 26.06.2008 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у житлових правовідносинах та предметом спору є право на проживання у житловому будинку, вважаючи за необхідне визнати осіб такими, що втратили право на користування житловим будинком, з підстав, вказаних у позові, позивач звернувся до суду.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Згідно ст.41 Конституції України та ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.
Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316- 319 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своє сім'ї, інших осіб.
Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності з пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Крім того, у пункті №3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано про те, що ухвалюючи рішення, суд згідно з ч.1 ст. 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено, що позивач з колишнім чоловіком зареєстровані та проживали як члени сім'ї в будинку АДРЕСА_1.
Як вбачається із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, у відповідності з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», наслідком визнання особи в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням є зняття її з реєстрації місця проживання.
Таким чином суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, на підставі безпосередньо досліджених наявних у справі доказів, враховуючи визнання відповідачем позову, вважає, що відповідач ОСОБА_2, як наймач жилого приміщення в приватному будинку, втратив право на його користування, у зв'язку з відсутністю за місцем постійного проживання понад один рік без поважних причин.
При цьому, не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зняття з реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_2. Так, відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», повноваження у сфері реєстрації місця проживання фізичних осіб делеговані виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.
Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Як вбачається із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, позивачка просила покласти на неї судовий збір, а відтак, враховуючи дану заяву, судові витрати покласти за позивачкою.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України,
позовну заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий 18.12.1998 року Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1), третя особа: Бугаївська сільська рада Радивилівського району Рівненської області (місце знаходження: Рівненська область, Радивилівський район, с. Бугаївка, вул. Шевченка, 36), про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом у АДРЕСА_1.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий 18.12.1998 року Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області подається до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 26.12.2018 року.

Суддя М.В. Панчук