Справа № 342/824/18
Провадження № 2/342/595/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ничик Г.І.,

з участю: секретаря судового засідання Петруняк Н.А., позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва на право особистої власності на будинковолодіння від 4 березня 1989 року житловий будинок з приналежними господарськими будівлями, спорудами по АДРЕСА_1 на праві особистої власності належав колгоспному двору, головою якого був батько позивачки ОСОБА_3. Останній помер ІНФОРМАЦІЯ_9. Мама позивачки - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_10. При житті, 10 січня 2002 року, ОСОБА_4 на випадок смерті зробила письмове розпорядження, яким все своє майно заповіла свої дочці; заповіт посвідчений секретарем Виноградської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 1; ніким не скасовувався та не оскаржувався. З часу свого народження позивачка проживала разом з батьками, вели спільне господарство та мали спільний побут. Після смерті батьків позивачка, як спадкоємець за заповітом, фактично вступила в управління спадковим майном: продовжує жити в батьківському будинку, несе всі витрати по обслуговуванні господарства, обробляє земельну ділянку, неодноразово проводила як поточний, так і капітальний ремонти тощо. На підставі заяви позивачки нотаріальною конторою заведено спадкову справу, їй видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна (земельну ділянку). Однак, нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння АДРЕСА_1, оскільки спадкове господарство зареєстровано як колгоспний двір, головою якого був батько позивачки і визначити конкретні частки спадкодавців неможливо. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На час припинення колгоспного двору в спадковому господарстві проживали та були зареєстрованими: ОСОБА_3, 1920 р.н. (тато позивачки) - помер ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_4, 1929 р. н. (мама позивачки) - померла ІНФОРМАЦІЯ_10, позивачка та відповідач ОСОБА_2, 1986 р.н. Позивачка є єдиною спадкоємицею за волевиявленням померлої. Після смерті обох батьків позивачка фактично прийняла спадщину, однак не може реалізувати своє спадкове право на житлове господарство, через його реєстрацію як колгоспного двору.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Із копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 4 березня 1989 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 33 від 13 лютого 1989 р., вбачається, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташоване в АДРЕСА_1, дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3.

АДРЕСА_1 перейменована на АДРЕСА_1, що стверджується довідкою № 531, виданою 24.07.2018 р. виконавчим комітетом Виноградської сільської ради.

Станом на 15.04.1991 р. в АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується довідкою № 528, виданою 24.07.2018 р. виконавчим комітетом Виноградської сільської ради.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 74 роки в с. Виноград Городенківського району, запис за № 15 від 20.06.1994 р. в книзі реєстрації актів про смерть, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого 20 червня 1994 р. Виноградською сільською радою Городенківського району.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Оскільки ОСОБА_3 помер до 01.01.2004 р., застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

На час смерті ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_9) разом з ним в АДРЕСА_1 (бувша АДРЕСА_1) проживали та були зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, що стверджується довідкою № 532, виданою виконавчим комітетом Виноградської сільської ради 24.07.2018 р.

Копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3, виданого 24 травня 1948 р. Гвіздецьким Рай Бюро ЗАГС свідчить, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були подружжям, запис за № 1 від 24 травня 1948 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження.

Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.2000 р., зареєстрованого в реєстрі за № 392, вбачається, що ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9, успадкувавши майновий пай в агрофірмі «Дружба» (спадкова справа № 308).

За заповітом, посвідченим 10.01.2002 р. секретарем виконкому Виноградської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 1, ОСОБА_4, жителька с. Виноград все належне їй рухоме та нерухоме майно, а також цінні папери, які будуть належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, - заповіла своїй дочці ОСОБА_1.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 у віці 78 років в с. Виноград Городенківського району, актовий запис за № 21 від 03.10.2006 р., що стверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого 03 жовтня 2006 р. Виноградською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.

На час смерті ОСОБА_4 був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

Те, що позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, є дочкою ОСОБА_4, стверджується: копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, виданого 23 серпня 1963 р. Виноградською сільською радою Городенківського району, в якому зазначено дошлюбне прізвище позивачки - «ОСОБА_1», запис за № 44 від 23 серпня 1963 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження, та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6, виданого 14 серпня 1998 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Городенківської райдержадміністрації, з якого слідує, що прізвище позивачки після розірвання 14.08.1998 р. шлюбу з ОСОБА_6 - «ОСОБА_1», запис за № 75 від 14 серпня 1998 р. в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу.

На час смерті ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_10) разом з нею в АДРЕСА_1 (бувша АДРЕСА_1) проживали та були зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, що стверджується довідкою № 530, виданою виконавчим комітетом Виноградської сільської ради 24.07.2018 р. Отже, позивачка прийняла спадщину після смерті матері.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.11.2007 р. (спадкова справа № 1008) вбачається, що ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10, успадкувавши земельну ділянку площею 1,3382 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розміщена на території Виноградської сільської ради та майновий пай в агрофірмі «Дружба».

До спадкового майна померлої ОСОБА_4 належить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, що належав батькові позивачки ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9, спадкоємцем якого була мати позивачки ОСОБА_4, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1204/02-31 від 17 липня 2018 р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_10, на житловий будинок АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9, спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_4, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, з посиланням на те, що вищезгадане господарство відносилось до колгоспному двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 р., належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені.

З технічного паспорта на вищезгаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок, складеного 4.05.2018 р., встановлено, що житловий будинок збудований в 1964 р., господарські будівлі та споруди - в 1961, 1964, 1965, 1990 роках. Вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 станом на 23 липня 2018 р. становить 60 400 грн., що стверджується звітом про вартість житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО «Придністров'я». За даним житловим будинком рахується земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Виноградської сільської ради № 529, виданою 24.07.2018 р.

Судом встановлено, що позивачка, як спадкоємець за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за заповітом спадкодавця ОСОБА_4, права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 не встановлено, колишні члени колгоспного двору - відповідачі не заперечують відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі ст.ст. 120, 123, 525, 526, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України (2003 р.), керуючись ст. ст. 206, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивачки ОСОБА_1 - АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_1.

Повне судове рішення складене 28.12.2018 року.

Суддя: Ничик Г. І.