З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 вересня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Цуранова А. Ю. ,
при секретарі Солом'яна Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: 1) ОСОБА_3, 2) ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
29.12.2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 15 будинку № 7 по вул. Турчанінова в м. Біла Церква.
05.07.2018 року відкрито провадження у справі.
В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та не заперечувала щодо винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає за необхідне провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в заявах від 26.07.2018 року позов підтримали повністю, просили справу розглядати у їх відсутність.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Згідно довідки № 158 від 11.01.2018 року про місце проживання та склад сім'ї Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради у вищевказаному житловому приміщенні проживає троє членів сім'ї, в тому числі відповідач по справі.
04.03.2018 року Житлово-експлуатаційною конторою № 1 складено акт, з якого вбачається, що при обстеженні житлового приміщення в АДРЕСА_3 було встановлено, що ОСОБА_2 в даному приміщенні не проживає, та зі слів сусідів останній не був присутнім в даному приміщенні з червня 2012 року.
Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Виходячи з наведеного, при доведеності не проживання без поважних причин відповідача більше року у будинку він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на підставі цієї статті.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї власника права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.
Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачу чиняться будь-які перешкоди у проживанні в спірному будинку, а також відсутні дані про наявність будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідач до суду із заявою про продовження строку збереження за ним житлового приміщення не звертався, не надав доказів поважності причин відсутності у будинку понад встановлений строк, тому вимоги позовної заяви в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 640 грн. сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 263-265, 273, 282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 6, що знаходиться в будинку № 15 по вул. Турчанінова в м. Біла Церква Київської області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

СуддяОСОБА_5