ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5326/18
Провадження № 2/210/2185/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"27" листопада 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Реви К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без участі сторін, та без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

20 вересня 2018 року представник позивача ОСОБА_2, - ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 «Криворіжіндустрбуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

В обґрунтування позову представник зазначила, що з 11 травня 2004 року по 11 березня 2018 року позивач ОСОБА_2 працював на ОСОБА_4 «Криворіжіндустрбуд» на посаді контролера технічного стану автомобіля. 11 березня 2018 року позивач, був звільнений із ОСОБА_4 «Криворіжіндустрбуд» за власним бажанням у відповідності до ст.38 КЗпП України. За період роботи на вказаному підприємстві заробітна плата відповідачем виплачувалась нерегулярно, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до довідки №551 від 04 вересня 2018 року, виданої відповідачем, заборгованість по заробітній платі позивачеві на день звільнення складала 25867,36 гривень. Відповідно до заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року стягнуто з відповідача нараховану але невиплачену заробітну плату за період з серпня 2017 року по 11 березня 2018 року у сумі 25867,36 гривень. Рішення суду виконано в повному обсязі 15 серпня 2018 року. Приймаючи до уваги вказані положення законодавства, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 12 березня 2018 року. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 відповідно до довідки №550 від 04 вересня 2018 року становить 245,73 гривень. Окрім цього, період прострочення розпочався наступного дня після звільнення, тобто 12 березня 2018 року, та включно по 15 серпня 2018 року, становить 110 робочих днів, з яких у березні, - 15 днів, у квітні, - 19 днів, у травні, - 20 днів, у червні, - 20 днів, у липні, - 22 дні, у серпні, - 14 днів. Таким чином, сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні становить 27030,30 гривень, з розрахунку 245,73 гривень на 110 робочі дні. Крім того, внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільнені з позивачем ОСОБА_4 «Криворіжіндустрбуд» було заподіяно ОСОБА_2 моральну шкоду, котру позивач оцінює в 20000,00 гривень, та розмір котрої вмотивовано строком затримки розрахунку при звільненні, що становить майже рік, розмір заборгованості підприємства перед позивачем, глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладене просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 21 вересня 2018 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач та її представник при розгляді справи присутніми не були, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник відповідача при розгляді справи також присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності, або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Крім того, 31 жовтня 2018 року представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, в котрому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наданий позивачем, не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.247 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Таким чином, позивач належними і допустимими доказами повинен був довести підстави стягнення із відповідача на свою користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 (а.с.6-7) працював на підприємстві відповідача ОСОБА_4 «Криворіжіндустрбуд» з 11 травня 2004 року по 11 березня 2018 року, звільнений з посади контролера технічного стану автомобіля з 11 березня 2018 року за власним бажанням, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.8, 9, 10-11).

Як вбачається з копії рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року, стягнуто з ОСОБА_4 «Криворіжіндустрбуд» на користь ОСОБА_2, нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з серпня 2017 року по 11 березня 2018 року у сумі 25867,36 гривень. Рішення суду не оскаржено та набрало законної сили 26 липня 2018 року (а.с.14-15).

На сьогоднішній день стягнута до нарахування заборгована позивачу відповідачем заробітна плата була виплачена, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, та випискою по банківському рахунку (а.с.16, 17).

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями ст.ст.117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст.47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.20 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи, - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 02 липня 2014 року у справі №6-76цс14, в постанові від 03 липня 2013 року у справі №6-64цс13, в постанові від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39цс11, в постанові від 21 листопада 2011 року у справі №6-60цс11.

Згідно довідки ОСОБА_4 «Криворіжіндустрбуд» від 04 вересня 2018 року №550, середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_2 за останні два місяці роботи складає 245,73 гривень (а.с.13).

Вищевказану довідку суд визнає належним та допустимим доказом, з врахуванням наступного.

Так, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Згідно п.8 Порядку розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відтак, суд, приймаючи до уваги довідку №550 від 04 вересня 2018 року про середньоденну заробітну плату позивача ОСОБА_2, яка складає 245,73 гривень, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, а у звязку з тим, що він не проведений відповідачем у встановлені законодавством строки, оскільки роботодавець не довів відсутність в цьому своєї вини.

З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 звільнився 11 березня 2018 року.

При цьому, кількість робочих днів, за якими затримано проведення повного розрахунку при звільненні: у березні 2018 року, - 15 днів (з 12 березня 2018 року), у квітні 2018 року, - 19 днів, у травні 2018 року, - 20 днів, у червні 2018 року, - 20 днів, у липні 2018 року, - 22 дні, у серпні 2018 року, - 14 днів (по день закінчення виконавчого провадження).

Тобто період прострочення виплати розрахункових коштів становить 110 днів, отже середній заробіток 245,73 гривень х 110 днів = 27030,30 гривень, що відповідає заявленому позивачем розміру.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Факт порушення прав позивача у сфері трудових відносин є підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.237-1 КЗпП України.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи характер і тривалість дій відповідача, засади розумності, виваженості та справедливості, моральних переживань позивача в зв'язку з несвоєчасною виплатою належних йому сум, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 «Криворіжіндустрбуд» на користь ОСОБА_2 3000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Щодо вимоги про стягнення 20000,00 гривень, то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову, - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 704,80 гривні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.44, 116, 117, 233, 237-1 Кодексу законів про працю України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, ст.ст.3, 4, 12, 76-81, 141, 274-279, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» (, юридична адреса: 50051, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд.№10) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п., зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 27030,30 гривень (двадцять сім тисяч тридцять гривень 30 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» (, юридична адреса: 50051, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд.№10) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п., зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 гривень (три тисячі гривень 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» (, юридична адреса: 50051, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд.№10) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п., зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір в розмірі 704,80 гривні (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п., зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2;

- відповідач: Приватне акціонерне товариство «Криворіжіндустрбуд» (, юридична адреса: 50051, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд.№10).

Суддя: Н. Ю. Вікторович