Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 344/10563/16-ц

провадження № 61-39359ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Національний банк України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2018 року у складі колегії суддів: Горейко М. Д., Мелінишин Г. П., Ясеновенко Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»

(далі - ПАТ «КБ «Надра», банк), Компанії «Центрагаз Холдінг ГмбХ», ОСОБА_5, треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення в солідарному порядку з Компанії «Центрагаз Холдінг ГмбХ», ОСОБА_5 91 263, 83 дол. США за порушення ПАТ «КБ «Надра» зобов'язань за договором банківського вкладу

від 06 листопада 2014 року № 2062077.

Уточнивши позовні вимоги в заяві від 27 березня 2017 року, ОСОБА_4 визначив відповідачем ОСОБА_5, третьою особою - Національний банк України, просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь 1 918 162, 29 грн за порушення ПАТ «КБ «Надра» зобов'язань за договором банківського вкладу від 06 листопада 2014 року № 2062077.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 06 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Надра» укладено договір № 2062077 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+»», відповідно до якого вкладник передав, а банк прийняв на депозит грошові кошти в сумі 100 000, 00 дол. США строком на три місяці, тобто до 06 лютого 2015 року. Оскільки він не бажав пролонгувати строк розміщення вкладу, то 04 та 05 лютого 2015 року повідомив про це банк. 06 лютого 2015 року позивач звернувся до відділення банку особисто, проте отримав відмову у поверненні вкладу з тих підстав, що банк віднесено до категорії неплатоспроможних та в ньому запроваджено тимчасову адміністрацію. 27 квітня 2015 року отримав гарантовану державою суму відшкодування за вкладом в розмірі 200 000, 00 грн, а 24 вересня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра» і його включено до четвертої черги зазначеного переліку за кредиторськими вимогами на суму 1 918 162, 29 грн.

Згідно з офіційною інформацією Національного банку України та даних, що містяться на сайті ПАТ «КБ «Надра», учасником і власником 89, 96591 % статутного капіталу ПАТ «КБ «Надра» є Компанія «Центрагаз Холдінг ГмбХ», а ОСОБА_5 є єдиним 100 % власником цієї компанії, тобто опосередковано володіє істотною участю ПАТ «КБ «Надра» і є кінцевим бенефіціарним власником. Враховуючи, що постановою Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», встановлено вину власника істотної участі ПАТ «КБ «Надра» в тому, що банк віднесено до категорії неплатоспроможних, то наявні передбачені частиною шостою статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» підстави для покладення відповідальності на ОСОБА_5 за зобов'язаннями ПАТ «КБ «Надра».

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2017 року позов задоволено. Судом стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 918 162, 29 грн за порушення ПАТ «КБ «Надра» зобов'язань за договором від 06 листопада 2014 року № 2062077 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформленим в рамках Пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+».

За висновками суду першої інстанції, наявний причинний зв'язок між діями відповідача ОСОБА_5 як пов'язаної з ПАТ «КБ «Надра» особи, яка фактично керувала його діяльністю, та негативними наслідками, що настали для банку у вигляді його неплатоспроможності, та позивача у вигляді завдання йому збитків. Діями, що призвели до настання негативних наслідків у вигляді заподіяння збитків, є відповідно до статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» порушення вимог чинного законодавства, у тому числі і нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтовувалась тим, що передбачене статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність застосовується до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку. Проте відповідальність особи у вигляді обов'язку відшкодувати шкоду наступає лише за наявності в сукупності певних умов, які разом утворюють склад цивільного правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправної поведінки, причинного зв'язку між поведінкою і шкодою, вини. Суд першої інстанції на це уваги не звернув, не врахував, що сума неповернутого вкладу (депозиту) може становити розмір збитків, які відповідно до статті 611 ЦК України підлягають стягненню на користь кредитора з власників істотної участі за відніманням виплат від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, лише після застосування всіх можливих, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» заходів, спрямованих на повернення коштів вкладникам, і якщо коштів, одержаних Фондом в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, не вистачить для повного задоволення всіх вимог позивача, як кредитора. Також поза увагою суду залишились положення частини п'ятої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо спеціального суб'єкта, який має право звернення з вимогами до власників істотної участі, а тому суд помилково дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції як помилково скасоване.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції правильно встановив, що основною причиною застосування такого заходу впливу, як віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних, було не приведення його діяльності у відповідність до вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів НБУ, незадовільний фінансовий стан банку потребував від акціонерів та керівництва банку вжиття негайних дієвих заходів, спрямованих на поліпшення фінансового стану та усунення причин, що призвели до його погіршення.

ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що лише після складення реєстру вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку. На час розгляду справи ПАТ «КБ «Надра» перебувало в процесі припинення, розпочата процедура ліквідації, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

(далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом правила частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах доводів касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За правилом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, далі - ЦПК України 2004 року) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналогічні за змістом положення містяться у статті 263 ЦПК України.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що 06 листопада 2014 року між

ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено договір № 2062077 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+»», відповідно до якого вкладник (позивач) зобов'язався в строк не пізніше п'яти календарних днів з дня підписання цього договору передати, а банк зобов'язався прийняти грошову суму в розмірі 100 000, 00 дол. США та повернути вкладникові суму вкладу та сплатити проценти на умовах та в порядку, що визначені цим договором.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 договору строк розміщення вкладу - три місяці від дати фактичного надходження вкладу на вкладний рахунок. Початок перебігу строку розміщення вкладу розпочинається з дня надходження вкладу на вкладний рахунок. У разі внесення вкладником коштів на вкладний рахунок в день підписання сторонами цього договору, датою повернення вкладнику вкладу є 06 лютого 2015 року.

Відповідно до пункту 2.4 договору протягом строку розміщення вкладу, визначеного у пункті 2.2 цього договору, процентна ставка по вкладу встановлюється у розмірі 11, 5 % річних.

Пунктом 4.9 договору встановлено, що у випадку, якщо вкладник в період дії договору звернувся до банку із заявою про відмову від продовження строку розміщення вкладу на новий термін, банк в останній день закінчення строку розміщення вкладу, повертає на рахунок вкладника вклад і нараховані відповідно до умов цього договору проценти.

У позовній заяві позивач ОСОБА_4 зазначив, що не мав наміру пролонгувати строк розміщення вкладу, у зв'язку з чим завчасно, 04 та 05 лютого 2015 року, повідомив про це керівництво Івано-Франківського відділення ПАТ «КБ «Надра» та 06 лютого 2015 року особисто з'явився до відділення, де отримав відмову у поверненні вкладу.

Постановою Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року № 83 ПАТ «КБ «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 лютого 2015 року № 26 з 06 лютого 2015 року розпочато процедуру виведення

ПАТ «КБ «Надра» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 06 лютого 2015 року до 05 травня 2015 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра». Рішенням від 23 квітня 2015 року № 85 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб продовжила здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» до 05 червня 2015 року включно.

27 квітня 2015 року позивач отримав гарантовану суму відшкодування вкладу в розмірі 200 000, 00 грн.

Позивача включено до четвертої черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра» з кредиторськими вимогами на суму 1 918 162, 29 грн.

Також встановлено, що Компанія «Центрагаз Холдінг ГмбХ» є учасником і власником 89, 96591 % статутного капіталу ПАТ «КБ «Надра», а ОСОБА_5 - власник Компанії «Центрагаз Холдінг ГмбХ», тобто опосередковано володіє істотною участю ПАТ «КБ «Надра».

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність (частина п'ята статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Таким чином, особа, яка вимагає стягнення відшкодування шкоди з власників істотної участі у банку та/або їх керівників, має довести факт заподіяння такої шкоди цими особами, розмір зазначеної шкоди, надати докази зв'язку між невиконанням зобов'язань та заподіяною шкодою.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем вимог пред'явленого позову, зокрема наявності вини відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між його діями/бездіяльністю та ліквідацією банку. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме власник істотної участі ПАТ «КБ «Надра», тобто ОСОБА_5, не вжив дієвих і своєчасних заходів з фінансування й підтримки цього банку для проведення його діяльності відповідно до вимог законодавства, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності й неможливості своєчасного виконання банком зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що до ОСОБА_5, як власника істотної участі у ПАТ «КБ «Надра», застосовувалися будь-які заходи впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності, оскільки його вина у настанні неплатоспроможності банку не встановлена й не доведена. Крім того, до закінчення ліквідаційної процедури у банку відсутні правові підстави стверджувати про доведеність факту шкоди, завданої ОСОБА_4

Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність вини відповідача у настанні неплатоспроможності ПАТ «КБ «Надра» та відсутність підстав для покладення на нього відповідальності за зобов'язаннями банку перед позивачем, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

У силу статей 52, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кредиторів вважаються погашеними у разі, якщо при завершенні ліквідаційної процедури вони залишилися незадоволеними в зв'язку з недостатністю майна.

Станом на момент розгляду справи судами ліквідаційна процедура в

ПАТ «КБ «Надра» тривала, відбувався продаж активів банку та погашення вимог кредиторів.

За змістом статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

За таких обставин, відсутні підстави стверджувати про те, що позивач вже зазнав майнової шкоди, так як його вимоги включено до реєстру кредиторів четвертої черги й не визнані погашеними.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що ОСОБА_4 не доведено заподіяння йому шкоди внаслідок дій чи бездіяльності ОСОБА_5, що є процесуальним обов'язком позивача, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судом, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції та не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик