Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 462/3547/16-ц

провадження № 61-25556св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2017 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок поширення ОСОБА_5 негативної та недостовірної інформації відносно ОСОБА_4 працівникам Головного управління Державної служби України з питань праці у Львівській області, в колективі порушилося визнання його цінності як унікальної біопсихосоціальної цінності, позитивна соціальна оцінка в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності його діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, та принижена набута суспільна оцінка його ділових і професійних якостей при виконанні ним трудових, службових, громадських чи інших обов'язків, а відомості про незаконне призначення його на посаду спричинило істотну втрату авторитету як керівника, сумнів у підлеглих щодо необхідності виконувати його вказівки.

Внаслідок поширення такої інформації порушився звичний уклад життя позивача, виникли клопоти з усуненням безпосередніх наслідків поширення недостовірних відомостей, почалися непорозуміння з членами колективу, що заподіяло йому істотні душевні страждання.

ОСОБА_4 просив суд зобов'язати ОСОБА_5 на наступних зборах трудового колективу Головного управління Державної служби України з питань праці у Львівській області публічно вибачитися перед ним та спростувати інформацію, яка була поширена ОСОБА_5 відносно ОСОБА_4

Враховуючи тяжкість вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках позивача, ступінь зниження його престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також вимоги добросовісності, справедливості та розумності, просив стягнути в свою користь 50 000,00 грн моральної шкоди.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 08 лютого

2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, районний суд виходив з того, що наведена відповідачем інформація сформульована в загальній формі, як загальна характеристика, з точки зору заявника, не місить жодних фактичних даних, не вказує на будь-які конкретні дії та не містить інформації про вчинення будь-яких дій саме позивачем. Виклад цієї інформації і її значення в загальному контексті скарг свідчать, що за своєю сутністю ці фрази є суб'єктивними оціночними судженням в розумінні ЦК України та Закону України «Про інформацію». А зазначена у скаргах щодо позивача негативна інформація не є недостовірною безпосередньо відносно позивача, тому що не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані, а тому в силу вимог закону, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з врахування практики Європейського суду з прав людини, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Скарги не поставили під загрозу ділову репутацію ОСОБА_4, оскільки їх зміст не став відомим загалу, засобам масової інформації, а також не було будь-якої іншої форми публічного розголосу, звернення ОСОБА_5 не виходило за межі прийнятної критики, особливо, оскільки ці межі при поданні звернень з метою певної перевірки можуть бути ширшими стосовно державних службовців порівняно з приватними особами.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 08 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, викладену в листі, адресованому народному депутатові України VIII скликання, Міністерству соціальної політики України, голові Держпраці України, голові Львівської обласної державної адміністрації, начальнику міжрегіонального управління Нацдержслужби у Львівській та Закарпатській областях, а також колективу працівників Головного управління Держпраці у Львівській області, наступного змісту:

«…відсутність будь-якого управлінського досвіду не заважає ОСОБА_4 вимагати від підлеглих йому державних інспекторів праці, інших службових та посадових осіб Головного управління Держпраці у Львівській області, чинити тиск на суб'єктів господарської діяльності, використовувати службове становище з метою отримання неправомірної вигоди»;

«з призначенням даного «керівника», штатний розпис Головного управління Держпраці у Львівській області з блискавичною швидкістю почав наповнюватися сумнівними кадрами, без відповідних знань та навичок, що замість механізму допомоги громадянам нашої і так у певній мірі знедоленої держави, вважають державну службу засобом особистого збагачення»;

«…беручи до уваги зловживання службовим становищем, перевищення повноважень, порушення трудових прав та дискримінацію працівників, систематичність зловживань за настільки короткий час «керування» зазначеного «діяча»…».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що інформація, яка поширена відповідачем через мережу інтернет шляхом надіслання на електронні адреси працівників Головного управління Державної служби України з питань праці у Львівській області листів із вкладенням файлу у форматі Microsoft Word із заголовком «Народному депутату України VІІІ демократичного скликання (5)» поширена більш ніж одній особі, не відповідає дійсності, оскільки достовірність такої не підтверджена, а відтак є недостовірною.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог щодо спростування недостовірної інформації, суд апеляційної інстанції виходив із того, що інша наведена відповідачем інформація сформульована в загальній формі, як загальна характеристика, не містить жодних фактичних даних, не вказує на будь-які конкретні дії і не містить інформації про вчинення будь-яких дій саме позивачем. Виклад цієї інформації і її значення є суб'єктивним оціночним судженням в розумінні ЦК України та закону України «Про інформацію».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині спростування даної інформації у визначений позивачем спосіб, суд апеляційної інстанції виходив із того, що автором даного листа зазначений трудовий колектив працівників Головного управління Держпраці у Львівській області, а не ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що моральні страждання і переживання, на які він посилається, були заподіяні йому внаслідок протиправних дій відповідача.

12 липня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

У жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_5 надійшло заперечення, в якому вона просить рішення апеляційного суду Львівської області від

22 червня 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Залізничного районного суду міста Львова від 08 лютого 2017 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2017 року оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5

В іншій частині рішення апеляційного суду Львівської області не оскаржується, а тому судом касаційної інстанції в цій частині відповідно до положень статті 400 ЦПК України не перевіряється.

Оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в частині вимог про спростування даної інформації у визначений позивачем спосіб, оскільки автором даного листа зазначений трудовий колектив працівників Головного управління Держпраці у Львівській області, а не відповідач ОСОБА_5

Також апеляційний суд зробив правильний висновок щодо відмови у задоволенні позовних вимог про спростування іншої, на думку позивача, недостовірної інформації, оскільки така сформульована в загальній формі, як загальна характеристика, не містить жодних фактичних даних, не вказує на будь-які конкретні дії і не містить інформації про вчинення будь-яких дій саме позивачем. Виклад цієї інформації і її значення є суб'єктивним оціночним судженням в розумінні ЦК України та закону України «Про інформацію».

Оскільки позивачем не доведено, що моральні страждання і переживання, на які він посилається, були заподіяні йому внаслідок протиправних дій відповідача, висновок суду апеляційної інстанції в задоволенні цих позовних вимог також є правильним та відповідає нормам матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог постановлено без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди - без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення в цій частині відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М Коротун

М. Є.Червинська