Справа № 457/603/18
провадження №2/457/244/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Грицьківа В.Т.

секретар судового засідання Ринда О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко Анджела Дмитрівна, орган опіки і піклування Трускавецького міськвиконкому у Львівській області про визнання недійсним договору дарування

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

третя особа Скрипченко А.Д.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко Анджела Дмитрівна, орган опіки і піклування Трускавецького міськвиконкому у Львівській області про визнання недійсним договору дарування. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати ОСОБА_6. Після її смерті залишилася квартира в АДРЕСА_1, яка належала їй на праві приватної власності. Спадкоємцями даної квартири є він та його брат ОСОБА_2 - відповідач по справі. Крім того, він є інвалідом першої групи і згідно рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 01.02.2007 року його було визнано недієздатним та призначено ОСОБА_2 його опікуном. Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 30.04.2014 року, рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 01.02.2007 року про визнання недієздатним ОСОБА_1 та призначення ОСОБА_2 опікуном недієздатного ОСОБА_1 скасовано та поновлено його цивільну дієздатність. Після смерті матері та поновлення дієздатності він звернувся до суду про продовження строку на прийняття спадщини, де в процесі розгляду справи йому стало відомо, що його покійна мати подарувала квартиру його братові, відповідачу по справі. Позивач вважає, що цей договір є складений без волі матері, тому що на час складення договору мати була хворою особою, вона майже не пересувалася по квартирі. Укладення договору відбулося в квартирі матері, а не в нотаріальній конторі, про що не зазначено в оспорюваному договорі. Крім цього, позивач вважає, що даний договір суперечить його інтересам як недієздатного згідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задовольнити. Додатково по справі пояснив, що він доглядав за хворою мамою перед її смертю, а коли він був хворий, то мама доглядала його. Крім того, коли нотаріус приходила укладати договір дарування, то він був присутній у квартирі, але йому ніхто нічого не повідомив.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити та додатково по справі пояснила, що договір дарування квартири АДРЕСА_1 є незаконно укладений, оскільки при посвідченні даного договору, нотаріусом не враховано, що син дарувальниці ОСОБА_1 був недієздатним. Також нотаріусом було порушено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме: в договорі не зазначено, що такий був підписаний за місцем проживання дарувальниці і те, що договір дарувальниці був зачитаний нотаріусом, тому такий договір є недійсним.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позову не визнала, просила відмовити в його задоволені. Суду пояснила, що договір дарування відповідає вимогам чинного законодавства та реальній волі дарувальниці, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_6, яка розпорядилася своїм майном та подарувала квартиру сину. До даних правовідносин не застостосовується ч. 6 ст. 203 ЦК України, оскільки позивач не мав права на дану квартиру. Відносно того, що дарувальниця нібито не усвідомлювала значення своїх дій при укладенні договору дарування, то Трускавецьким міським судом Львівської області 20.03.2015 року ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири від 13.07.2013 року з підстав укладення даного договору під впливом обману. Дане рішення набрало законної сили 23.05.2016 року. В матеріалах справи №457/1603/14, провадження 2/457/63/15 наявний висновок судово-психіатричної експертизи № 46 від 27.01.2016 року, згідно якого на час укладання договору дарування 30.07.2013 року, ОСОБА_6 тяжким психічним розладом чи стійким хронічним психічним розладом не страждала та могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними / а.с. 103-105 том 2/.

Третя особа - нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д., в судове засідання з'явилась, суду пояснила, що договір дарування квартири вона надрукувала у приміщенні нотаріальної контори, а підписувала дарувальниця договір у своїй квартирі, також текст договору вона зачитувала дарувальниці. Дарувальниця не мала ніякого сумніву стосовно свого волевиявлення подарувати квартиру сину ОСОБА_2

Представник органу опіки і піклування Трускавецької міської ради в судове засідання не з"явився, подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, відносно вирішення спору покладається на думку суду.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є сусідкою померлої ОСОБА_6 Два місяці перед смертю вона хворіла і її доглядав ОСОБА_1, а ОСОБА_2 лише приїзджав по суботах. Вважає, що у даній ситуації винна ОСОБА_6, оскільки вона повинна була розділити квартиру між двома синами.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснив, що він є сусідом померлої ОСОБА_6 Перед смертю з нею жив і її доглядав син ОСОБА_9. ОСОБА_6 зробила неправильно, оскільки дітей квартирою треба було поділити.

Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.07.2013 року укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_2 належну їй на праві приватної власності квартиру за АДРЕСА_1. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д., зареєстровано в реєстрі за №872. Вказана квартира належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на житло, виданного 25.01.1995 року відділом приватизації державного житлового фонду при Трускавецькому міськвиконкомі за №48, право власності на яку зареєстроване в Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації 25.01.1995 року, в книзі № 1319.

Зазначені обставини підтверджуються копією договору дарування від 30.07.2013 року /а.с. 10/, копією свідоцтва про право власності на житло від 25.01.1995 року /а.с. 52/.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У судовому засіданні встановлено, що Трускавецьким міським судом Львівської області 20.03.2015 року ухвалено рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_10 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 30.07.2013 року недійсним з підстав укладення даного договору під впливом обману - відмовлено. Дане рішення набрало законної сили 23.05.2016 року. В матеріалах справи №457/1603/14, провадження 2/457/63/15, яка була оглянута в судовому засіданні наявний висновок судово-психіатричної експертизи № 46 від 27.01.2016 року, згідно якого на час укладання договору дарування 30.07.2013 року, ОСОБА_6 тяжким психічним розладом чи стійким хронічним психічним розладом не страждала та могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними /а.с. 103-105 том 2/.

Тому, на підставі викладеного, судом не приймаються до уваги доводи позивача про те, що договір дарування складений без волі матері, оскільки вона була хворою особою та не могла усвідомлювати значення своїх дій.

Із змісту оспорюваного договору (п.10) вбачається, що при його посвідченні нотаріусом роз'яснено сторонам всі умови укладення договору (ст.ст.182,717,720,722,727,728 Цивільного кодексу України) момент набуття права власності на предмет договору (ст.334 Цивільного кодексу), ст.ст. 57, 60-74 Сімейного кодексу України. Крім цього, сторонами в договорі засвідчено, що даний договір не носить фіктивний характер та не є удаваним і не вчинений під впливом тяжкої обставини, помилки, обману чи насильства.

З договору дарування також вбачається, що нотаріусом під час укладення даного договору перевірено дієздатність осіб.

В судовому засіданні встановлено, що оспорюваний договір дарування нотаріус надрукувала у приміщенні нотаріальної контори, а дарувальниця підписувала у своїй квартирі, також текст договору нотаріус зачитувала дарувальниці, однак записи про це в договорі відсутні.

Згідно ч. 3 глави 1 Наказу № 296/5 від 22.02.2012 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями.

Запис про вчинення нотаріальної дії поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, заноситься до Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця (контори) приватного нотаріуса згідно з додатком 14 до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за № 1318/18613 (із змінами).

Згідно ч. 6 глави 9 Наказу № 296/5 від 22.02.2012 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Однак перелічені вище порушення, допущені нотаріусом при оформленні та посвідченні договору дарування квартири, згідно ст. 203 ЦК України - не є підставою визнання договору недійсним.

Наступне, представник позивача вважає, що мати не мала права розпорядитися своїм майном, оскільки на час укладення договору дарування позивач - її син був недієздатним та непрацездатним і його права та інтереси при укладенні договору не були враховані.

Згідно ч. 6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суб'єктивне право на житло - це можливість людини і громадянина мати житло у власності чи одержати його за договором найму з державного чи громадського фонду, користуватися житлом та вимагати від зобов'язаних суб'єктів забезпечення реалізації цього права у повному обсязі.

Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на житло, виданного 25.01.1995 року відділом приватизації державного житлового фонду при Трускавецькому міськвиконкомі за №48, право власності на яку зареєстроване в Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації 25.01.1995 року.

Згідно довідки КП "Трускавецьжитло" від 22.07.2013 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноособово зареєстрована за адресою АДРЕСА_1.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно довідки ГУ ДМС України у Львівській області № 15246 від 11.08.2007 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований з 22.08.1978 року за адресою: АДРЕСА_2.

Наведене свідчить, що позивач не мав жодних прав на квартиру АДРЕСА_1 на момент укладення договору дарування від 30 липня 2013 року, оскільки право власності на квартиру було оформлене на ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на житло, виданного 25.01.1995 року відділом приватизації державного житлового фонду при Трускавецькому міськвиконкомі за №48, право власності на яку зареєстроване в Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації 25.01.1995 року. У матеріалах справи відсутні докази того, що на момент укладення договору дарування 30 липня 2013 року ОСОБА_6 позивач мав право володіння, користування чи розпорядження квартирою АДРЕСА_1, тому, на думку суду, до даних правовідносин не застосовується п. 6 ст. 203 ЦК України.

З огляду на вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним, відтак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного статтею 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 203, 207, 208 ЦК України, ст. ст. 263, 265, 273 ЦПК України, с у д,

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2, треті особи приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко Анджела Дмитрівна, орган опіки і піклування Трускавецького міськвиконкому у Львівській області про визнання недійсним договору дарування квартири від 30.07.2013 року.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом десяти днів із дня проголошення рішення.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Трускавецький міський суд Львівської області протягом 30 днів із дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: В. Т. Грицьків