Постанова

Іменем України

18 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 524/561/16-ц

провадження № 61-21355св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне підприємство «Компанія «Л-Транс»,

треті особи: ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Хіль Л. М., Гальонкіна С. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, до Приватного підприємства «Компанія «Л-Транс» (далі - ПП «Компанія «Л-Транс»), треті особи: ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі - ПрАТ «СК «Брокбізнес»), про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 23 вересня 2014 року близько 13 год. 00 хв. по вулиці Київській в місті Кременчуці Полтавської області ОСОБА_2, який на той час перебував у трудових відносинах з відповідачем, керуючи вантажним тягачем «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_1, з напівпричепом «Kogel», реєстраційний номер НОМЕР_2, належними відповідачеві, допустив порушення Правил дорожнього руху і здійснив зіткнення з належним йому на праві власності автомобілем «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_3, який перебував на території автозаправної станції «Soсar» (далі - AЗС «Soсar»). Внаслідок ДТП його автомобіль зазнав механічних пошкоджень. 16 жовтня 2015 року ПрАТ СК «Брокбізнес» виплатило йому страхове відшкодування в сумі 49 490 грн без франшизи у розмірі 510 грн. У висновку судової автотоварознавчої експертизи від 18 травня 2016 року № 61 зазначено, що середня ціна автомобіля, який є ідентичним пошкодженому, складає 5 320 доларів США, що за курсом Національного Банку України (далі - НБУ) станом на 23 вересня 2014 року еквівалентно 71 659,01 грн, а з коригуванням за технічним станом (- 4 %) вартість пошкодженого автомобіля склала 5 107,20 доларів США. За вирахуванням сплаченої страховою компанією суми страхового відшкодування у розмірі 49 490 грн, що еквівалентно 2281,63 доларів США, та вартості залишків транспортного засобу після пошкодження - 23 910,09 грн, що еквівалентно 946,06 доларів США, різниця між вартістю пошкодженого транспортного засобу до та після ДТП склала 1 879,51 доларів США, що станом на 01 січня 2017 року за курсом НБУ еквівалентно 51 105,49 грн. Також йому не сплачена франшиза в розмірі 510 грн. Крім того, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях внаслідок пошкодження його транспортного засобу, порушенні нормальних життєвих зв'язків, психоемоційному навантаженні та страху перед соціальною самотністю. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування майнової шкоди 51 615,49 грн та на відшкодування моральної шкоди - 5 тис. грн і понесені судові витрати.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21 березня 2017 року у складі судді Нестеренка С. Г. позов задоволено частково. Стягнено з ПП «Компанія Л-транс» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - 3 тис. грн, витрати по оплаті вартості автотоварознавчого дослідження за висновком спеціаліста автотоварознавця від 24 вересня 2014 року № 09/86/14 - 800 грн, судової автотоварознавчої експертизи від 18 травня 2016 року № 61 - 1 100 грн, 551,20 грн - судового збору. Відмовлено у задоволенні позову в частині вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 51 615,49 грн та моральної шкоди у розмірі 2 тис. грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди є безпідставними, оскільки позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 49 490 грн, а вартість пошкодженого автомобіля після ДТП, визначена висновком судової автотоварознавчої експертизи від 18 травня 2016 року № 61, склала 23 910,09 грн, при цьому його ринкова вартість - 69 080,65 грн, яка є меншою, ніж сума страхового відшкодування та вартість залишків пошкодженого автомобіля.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24 травня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПП «Компанія «Л-Транс» задоволено частково. Рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнено з ПП «Компанія Л-Транс» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 20 100,65 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5 тис грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Зобов'язано ОСОБА_1 після отримання від ПП «Компанія «Л-Транс» повного відшкодування шкоди, завданої ДТП, передати вказаному підприємству залишки автомобіля «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_3, який був фізично знищений в результаті ДТП. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції в цілому повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, однак при визначені розміру та способу відшкодування не врахував визнання позивачем факту фізичного знищення належного йому автомобіля та його намірів щодо подальшого використання залишків автомобіля і дійшов неправильного висновку про необхідність стягнення на користь позивача різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення автотоварознавчого дослідження відсутні.

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24 травня 2017 року та задовольнити позов у повному обсязі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що вартість відновлювального ремонту перевищує реальну вартість пошкодженого транспортного засобу, а тому він вважає його фізично знищеним. Різниця між вартістю транспортного засобу до і після ДТП складає 1 879,51 доларів США, що станом на 01 січня 2017 року за курсом НБУ було еквівалентно 51 105,49 грн. Враховуючи суму франшизи в розмірі 510 грн, саме вказаний розмір майнової шкоди підлягає стягненню на його користь. Під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій не ставилося питання про повернення залишків транспортного засобу. Окрім заперечення щодо розміру завданої майнової шкоди, відповідач не надав будь-яких доказів на спростовання наданих ним розрахунків.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

У липні 2017 року ПП «Компанія «Л-Транс» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просило відмовити в її задоволенні, скасувати рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24 травня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що покладені ОСОБА_1 в обґрунтування касаційної скарги доводи суперечать фактичним обставинам справи та не підтвердженні належними доказами. З врахуванням виплаченого страхового відшкодування у розмірі 49 490 грн та вартості залишків пошкодженого автомобіля - 23 910,09 грн позивачу відшкодована майнова шкода в розмірі 69 080,65 грн, яка визначена висновком судової автотоварознавчої експертизи від 18 травня 2016 року № 61. Позивачем не надано належного обґрунтування та документів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, а тому відшкодування такої шкоди є необґрунтованим.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10 травня 2018 року справу 524/561/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційним судом встановлено, що на час розгляду справи ОСОБА_1 на праві власності належав автомобіль «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_3, а ПП «Компанія «Л-Транс» на праві власності належали вантажний тягач «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_1, та напівпричіп «Kogel», реєстраційний номер НОМЕР_2.

23 вересня 2014 року близько 13 год. 00 хв. по вулиці Київській в місті Кременчуці ОСОБА_2, який перебував у трудових відносинах з відповідачем, керуючи вантажним тягачем «DAF» з напівпричепом «Kogel», перевищив безпечну швидкість, не впорався з керуванням і допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Caddy», тобто порушив пункт 12.1. Правил дорожнього руху. Внаслідок ДТП належний позивачеві автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 26 травня 2015 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 29 липня 2015 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) (порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів), однак провадження у справі було закрито у зв'язку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КпАП України (строки накладення адміністративного стягнення).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ПП «Компанія Л-Транс» була застрахована у ПрАТ «СК «Брокбізнес», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 грудня 2013 року № АС/8528305.

Згідно з полісом страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 тис. грн, розмір франшизи - 510 грн.

26 серпня 2015 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Брокбізнес» із заявою про виплату страхового відшкодування.

ПрАТ «СК «Брокбізнес» визнало ДТП страховим випадком і 20 жовтня 2015 року виплатило позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 49 490 грн з врахуванням ліміту відповідальності та франшизи - 510 грн.

У висновку автотоварознавчого дослідження від 24 вересня 2014 року № 09/86/14, складеному спеціалістом-автотоварознавцем ОСОБА_4, зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Caddy» складає 358 266,18 грн., а вартість матеріального збитку, заподіяного власникові цього автомобіля, дорівнює ринковій вартості колісного транспортного засобу на момент ДТП до його ушкоджень і складає 66 202,29 грн.

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 18 травня 2016 року № 61, складеним експертом-автотоварознавцем ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Caddy» на день оцінки складає 558 310,01 грн, вартість матеріального збитку, завданого власнику цього автомобіля - 88 252,80 грн, вартість транспортного засобу до ДТП (ринкова вартість) - 69 080,65 грн, а вартість пошкодженого автомобіля після ДТП - 23 910,09 грн.

Позивач погодився з тим, що його автомобіль був фізично знищеним і він не мав намірів у подальшому використовувати залишки автомобіля в будь-яких цілях та не заперечував проти передачі автомобіля відповідачу після відшкодування завданої шкоди.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (стаття 1188 ЦК України).

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі статями 7, 8 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов'язково. Cтрахова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

Правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються, зокрема Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 9.1. статті 9 Закону № 1961-IV страхова сума ? це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхове відшкодування зменшується на суму франшизи (пункт 12.1. статті 12 Закону № 1961-IV).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (пункт 22.1. статті 22 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

За змістом указаної правової норми транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП.

Враховуючи, що ОСОБА_1 визнав свій автомобіль фізично знищеним, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що на його користь підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 20 100,65 грн, а після повного відшкодування завданої шкоди він має повернути пошкоджений автомобіль відповідачу.

Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення (далі - ЦПК України 2004 року), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 30 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що різниця між вартістю транспортного засобу до і після ДТП складає 1 879,51 доларів США, яка станом на 01 січня 2017 року за курсом НБУ еквівалентна - 51 105,49 грн, та разом із сумою франшизи становить 51 615,49 грн, обґрунтовано спростовані судом апеляційним судом з посиланням на те, що згідно з довідником «Бюлетень автотоварознавця 78/2014» вартість пошкодженого автомобіля визначалася першочергово виходячи з ринкової вартості автомобіля в іноземній валюті з подальшими розрахунками у національній валюті на відповідні періоди часу з врахуванням фізичного зносу автомобіля та його ринкової вартості як до, так і після ДТП.

Зміна курсу гривні до долара США після проведення оцінки майна в установленому законом порядку не є підставою для стягнення курсової різниці, оскільки така зміна не свідчить про збільшення розміру завданої шкоди, обчисленого в національній валюті.

Крім того, згідно з наведеним вище висновком судової автотоварознавчої експертизи від 18 травня 2016 року № 61 вартість транспортного засобу до моменту ДТП (ринкова вартість) - 69 080,65 грн, а вартість пошкодженого автомобіля після ДТП - 23 910,09 грн. Вказані суми були розраховані експертом у гривні. Оскільки позивачу сплачено страхове відшкодування в розмірі 49 490 грн, враховуючи суму франшизи в розмірі 510 грн, правильною є визначена судом апеляційної інстанції сума відшкодування майнової шкоди в розмірі 20 100,65.

Посилання ОСОБА_1 на те, що під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій не ставилося питання про повернення залишків транспортного засобу, є неспроможними, оскільки апеляційним судом встановлено, що він не заперечував про передачу автомобіля відповідачеві після відшкодування завданої шкоди, тому з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності суд обґрунтовано зобов'язав його передати залишки транспортного засобу відповідачеві після виплати відшкодування.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
О. В. Ступак
Г. І. Усик