Справа № 703/3285/17
17 серпня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Опалинської О.П.
при секретарі судового засідання Римському Д.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, який уточнили 22 лютого 2018 року, та просять визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовують тим, що їм на праві власності належить АДРЕСА_1. У вказаному будинку зареєстрований, але ніколи не проживав ОСОБА_3. В зв'язку з тим, що ОСОБА_3 зареєстрований в їхньому будинку вони не мають можливості розпоряджатися ним на власний розсуд та отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, що змушує їх звернутися з позовом до суду.
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, однак надали до суду заяви, в яких просять розгляд справи проводити без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягають, проти постановлення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_3 повторно в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.
Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.
Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2007 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 5/8 частин АДРЕСА_1, та за ОСОБА_2 на 3/8 частини цього ж будинковолодіння (а.с. 5).
Доказів, які б свідчили про скасування вищевказаного рішення, матеріали справи не містять, відтак суд вважає, що таке набрало законної сили та є чинним.
Відповідно до довідки №118911 виданої головою квартального комітету №19 Смілянської міської ради Черкаської області 21 жовтня 2017 року, в АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3 (а.с.6).
Згідно довідки наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Черкаській області 07 листопада 2017 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.10).
З актів обстеження житлового будинку складених комісією у складі: голова кварткому ОСОБА_4, жителі будинків №№21, 22, 26 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 21 жовтня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 не проживав та його особистих речей у такому не має (а.с. 3, 4).
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Із змісту ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до Правових позицій висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи повязані із застосуванням норм про захист права власності) згідно із ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і обєктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.
Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3, який зареєстрований в АДРЕСА_1, за цією адресою не проживає та створює перешкоди в користуванні будинком його власникам та можливістю вільно розпорядитися своєю власністю, суд приходить до беззаперечного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1. та ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом є обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 76, 81, 89, 223, 247, 259, 263-265, 273, 280 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК Української РСР, ст.41 Конституції України, Правовими позиціями висловленими судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи пов'язані із застосуванням норм про захист права власності), правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року, -
Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його отримання.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його отримання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_1.

Позивач - ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_1.

Відповідач - ОСОБА_3, адреса: АДРЕСА_1.

Головуючий О.П.Опалинська