Справа № 2-221/11
номер провадження 4-с/558/3/18
У Х В А Л А

Іменем України

21 грудня 2018 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Феха Т.С., при секретарі Савковій Г.М., з участю представника заявника адвоката ОСОБА_2, державного виконавця Колоєзда І.С., стягувача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на дії державного виконавця Демидівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Колоєзда Івана Сергійовича щодо винесення постанови від 27 листопада 2018 року про накладення штрафу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до Демидівського районного суду Рівненської області з скаргою на постанову державного виконавця Демидівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Колоєзда І.С. від 27 листопада 2018 року про накладення штрафу в розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

В обґрунтування скарги ОСОБА_4 посилається на те, що на виконанні Демидівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області знаходиться виконавче провадження ВП № 30969355 з виконання рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2011 року у справі № 2-221 (виконавчий лис № 2-221/11, виданий Демидівським районним судом Рівненської області 24 січня 2012 року) про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 гривень щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2011 року та до досягнення дитиною повноліття.

Державним виконавцем Демидівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Колоєздом І.С. у виконавчому провадженні ВП № 30969355 був встановлений розмір заборгованості по аліментах за період з 12 жовтня 2011 року по 27 листопада 2018 року в розмірі 32478,55 гривень.

На підставі такого розрахунку та у відповідності до внесених змін до Сімейного кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем була винесена 27 листопада 2018 року постанова про накладання на нього, ОСОБА_4, штрафу за виникнення заборгованості зі сплати аліментів понад три роки у вигляді 50 відсотків від загальної суми заборгованості у розмірі 16239,27 гривень.

Під час проведення розрахунку заборгованості по аліментам за період з 12 жовтня 2011 року по 27 листопада 2018 року державним виконавцем була визначена сума заборгованості у розмірі 32478,55 гривень і на підставі цієї заборгованості державним виконавцем було винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 16239,27 гривень, у відповідності до вимог ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», що набрала чинності з 28 серпня 2018 року.

Скаржник вважає, що винесення постанови про накладання штрафу у розмірі 16239,27 гривень є неправомірним та не законним, тому що застосування ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у вище зазначеній редакції, для нарахування штрафу в розмірі 16239,27 гривень, із заборгованості по аліментах у розмірі 32478,55 гривень, яка виникла у відповідності до розрахунку державного виконавця в період з 12 жовтня 2011 року по 27 листопада 2018 року, є порушенням вимоги ст. 58 Конституції України, в якій чітко зазначено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_3 зверталася до суду з позовною заявою про стягнення з нього, ОСОБА_4, неустойки за несплату аліментів.

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2018 року в цивільній справі № 558/245/18 стягнуто з нього, ОСОБА_4, на користь стягувача ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів згідно рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2011 року в розмірі 11029,34 гривень та збільшено розмір аліментів на утримання дитини з 500,00 гривень щомісячно на 1000,00 гривень щомісячно.

Таке рішення суду набрало законної сили.

У скарзі ОСОБА_4 просить визнати неправомірною постанову державного виконавця Демидівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Колоєзда І.С. від 27 листопада 2018 року про накладення на нього, ОСОБА_4, штрафу в розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати ОСОБА_3 аліментів - 32478,75 гривень, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, що складає 16239,27 гривень у виконавчому провадженні ВП № 30969355 та зобов'язати державного виконавця поновити його порушені права - відмінити вказану постанову.

В судове засідання скаржник ОСОБА_4 не з'явився.

Під час розгляду скарги представник скаржника ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_2 вимоги скарги підтримав, з підстав вказаних у скарзі, та просив їх задовільнити.

Державний виконавець Колоєзд І.С. в судовому засіданні вимоги скарги ОСОБА_4 не визнав, вважав їх безпідставними та пояснив, що постанова про накладення штрафу була ним винесена відповідно до вимог чинного законодавства, після того, як було встановлено, що є заборгованість у ОСОБА_4 по сплаті аліментів сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

Стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_3 вважала постанову державного виконавця обґрунтованою та законною, а тому у задоволенні вимог ОСОБА_4 просила відмовити.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на доступ до правосуддя.

В силу вимог ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності, тощо.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.

Судом встановлено, що на виконанні у Демидівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області знаходиться виконавче провадження ВП № 30969355 відкрите на підставі виконавчого листа № 2-221, виданого Демидівським районним судом Рівненської області 24 січня 2012 року, відповідно до якого з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 належать до стягнення аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі 500,00 гривень щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

У зв'язку з частковою сплатою боржником аліментів виникла заборгованість, яка за період з 12 жовтня 2011 року по 27 листопада 2018 року становить 32478,55 гривень.

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено, збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_4 згідно рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2011 року на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 500,00 гривень на 1000,00 гривень щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів за рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2011 року в розмірі 11029,34 гривень.

Таке рішення суду набрало законної сили.

27 листопада 2018 року державним виконавцем Демидівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Колоєздом І.С. винесено постанову, якою за виникнення заборгованості зі сплати аліментів понад три роки накладено на боржника ОСОБА_4 штраф в розмірі 16239,27 гривень (50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів - 16239,27 гривень).

Відповідно до п. 3 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (зі змінами від 3 липня 2018 року, що набрали чинності 28 серпня 2018 року) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Ст. 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Виходячи з вищевикладеного, зміни в законодавстві визначені у ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» можуть бути застосовані до тих випадків, що будуть виникати після 28 серпня 2018 року. На заборгованість по сплаті аліментів, яка існувала у боржника до 28 серпня 2018 року її розмір та тривалість накопичення, вказана новація законодавства не розповсюджується. Існуюча станом на 28 серпня 2018 року заборгованість не може впливати і враховуватись при визначенні штрафних санкцій.

У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем передчасно, без достатніх підстав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Такі роз'яснення містяться у пунктах 1 та 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладені обставини та вказані правові норми, суд приходить до висновку про задоволення вимог скаржника.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_4 задовільнити.

Визнати неправомірною постанову державного виконавця Демидівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Колоєзда Івана Сергійовича від 27 листопада 2018 року про накладення штрафу на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні ВП № 30969355 за виконавчим листом № 2-221/12, що виданий Демидівським районним судом Рівненської області 24 січня 2012 року.

Зобов'язати державного виконавця Демидівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Колоєзда Івана Сергійовича поновити порушене право заявника - вжити заходів щодо скасування постанови.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Демидівський районний суд Рівненської області протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення (ухвали).

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст ухвали складено 26 грудня 2018 року.