Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 143/1040/16-ц

провадження № 61-17202св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

ОлійникА. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_4 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 22 липня 2016 року у складі судді Скрипцького Л. П. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Медяного В. М., Денишенко Т. О., Колоса С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що сторони є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого заочним рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2011 року з позивача на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти у розмірі 1/3 усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів матеріальний стан позивача погіршився, заробітна плата зменшилася, збільшилися витрати на оплату комунальних послуг, у зв'язку із чим у нього не вистачає коштів на сплату аліментів у визначеному розмірі, тому позивач просив суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів до 1/4 заробітної плати, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 22 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року, в позовіОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що позивачем не доведено значного погіршення його матеріального стану після ухвалення Погребищенським районним судом рішення про стягнення аліментів. Врахувавши інтереси дитини, суд дійшов висновку, що підстави для зміни (зменшення) присуджених аліментів відсутні, оскільки розмір стягуваних з позивача ОСОБА_4 аліментів не є значним та таким, що погіршує його тяжке матеріальне становище, оскільки він є працездатним та зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

17 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4

У квітні2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4 до суду не надходили.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що Верховна Рада України прийняла законопроект № 4928, яким передбачено збільшення розміру аліментів на утримання дитини та спрощено механізм прийняття судового рішення про стягнення аліментів.

Заробітна плата позивача зменшилася, витрати зі сплати комунальних послуг збільшилися, що утруднює сплату ним аліментів на утримання дитини у розмірі, визначеному Погребищенським районним судом Вінницької області.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що заочним рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2011 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 30 серпня 2011 року і до його повноліття.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зменшення розміру аліментів розміру 1/3 до 1/4 частини заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивач зазначав про зміну його матеріального стану.

Відповідно до довідки № 39 від 30 березня 2016 року ОСОБА_4 працює на посаді вантажника у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський молочний комбінат», заробітна плата складає 2 248,32 грн, а сукупний дохід за місяць - 4 192,32 грн, з яких 820,01 грн - утримання податків, а 1 123,99 грн - утримання аліментів (а.с. 11).

Згідно з статтею 192 СК Українирозмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з частинами восьмою, дев'ятоюстатті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частини другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не довів обставини, що виключають можливості сплати ним аліментів на утримання дитини у розмірі, визначеному заочним рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2011 року, а саме у розмірі 1/3 усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Згідно із статтею 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні повноваження встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є фізично здоровою працездатною особою, має постійну роботу та отримує заробітну плату, інших осіб на своєму утриманні не має, тому збільшення витрат позивача на оплату комунальних послуг не може бути підставою для незабезпечення належного утримання дитини з урахуванням її віку, стану здоров'я та розвитку.

З огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та норми матеріального права Верховний Суд погоджується з висновками судів про відмову в позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи та ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 22 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В.О. Кузнєцов

Г.І. Усик