У х в а л а

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 205/1093/15-ц

провадження № 61-43571ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, подану її адвокатом Журою Наталією Володимирівною, на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Новокодацького відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про визнання недійсними торгів, протоколу, визнання незаконним акту державного виконавця, визнання незаконним та скасування свідоцтва,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Новокодацького відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - Новокодацького ВДВС Дніпропетровського УЮ), державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України), треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про визнання недійсними торгів, протоколу, визнання незаконним акта державного виконавця, визнання незаконним та скасування свідоцтва.

Позовна заява мотивована тим, що 12 лютого 2015 року на електронних торгах, проведених ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на замовлення Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ було продано квартиру № АДРЕСА_1 яка належала на праві приватної власності позивачу. Вказані торги відбулись в онлайн-режимі 12 лютого 2015 року, про що було складено протокол проведення електронних торгів та переможцем торгів визнано учасника № 8, однак дії Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ під час підготовки та проведення реалізації арештованого майна не відповідали вимогам закону. 03 та 11 лютого 2015 року позивач через свого представника зверталась до Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ з листами та повідомляла про те, що спірна квартира належить їй на праві власності, а не боржнику

ОСОБА_6, однак відповіді не отримала. Зазначала, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року встановлено, що право власності ОСОБА_6 припинилось з моменту її відчуження та визнано за позивачем право власності на спірну квартиру. Позивач вважає, що у зв'язку з порушенням процедури підготовки та проведення електронних торгів, вона була незаконно позбавлена права власності на квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з викладеним просила визнати недійсними із застосуванням наслідків недійсності правочину електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: квартири № АДРЕСА_1; визнати недійсним протокол від 12 лютого 2015 року, складений ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за результатами прилюдних торгів з реалізації вказаної квартири; визнати незаконним акт державного виконавця про проведення публічних торгів по реалізації арештованого майна від 02 березня 2015 року про реалізацію нерухомого майна; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсними із застосуванням наслідків недійсності правочину електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: квартири № АДРЕСА_1, загальною площею 30,5 кв. м., житловою площею 18,4 кв. м., що складається з коридора, площею 4,4 кв. м., житлової кімнати, площею 18,4 кв. м., санвузла, площею 2,5 кв. м., кухні, площею 5,1 кв. м., балкону, площею 0,1 кв. м., що були проведені державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України і оформлені протоколом № 49479 від 12 лютого 2015 року.

Визнано недійсним протокол від 12 лютого 2015 року № 49479, складений державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, за результатами прилюдних торгів з реалізації зазначеної квартири.

Визнано незаконним акт державного виконавця про проведення публічних торгів (аукціону)з реалізації арештованого майна від 02 березня 2015 року, затвердженого начальником Ленінського відділу виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Никитюк І. П. про реалізацію згаданої квартири, складеного державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 26 березня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стародубцевою В. М. за реєстровим № 97 на ім'я ОСОБА_4, РНОКПП: НОМЕР_1, про право власності на майно, що складається з квартири № АДРЕСА_1

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

31 серпня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 через свого адвоката Журу Н. В. подала касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У зв'язку з несплатою судового збору ухвалою Верховного Суду від 17 вересня

2018 року касаційну скаргуОСОБА_1, подану її адвокатом Журою Н. В. залишено без руху.

На виконання вимог зазначеної ухвали скаржник надіслала на адресу Верховного Суду копію протоколу проведення електронних торгів від 12 лютого 2015 року

№ 49479, згідно якого спірну квартиру було продано за 125 040,00 грн та сплатила судовий збір із зазначеної ціни позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається його вартістю.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року становив 1 762,00 грн.

Предметом позову в цій справі є визнання недійсним правочину щодо реалізації нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 із застосуванням наслідків недійсності правочину.

На підставі оспорюваного правочину спірна квартира була реалізована за ціною 125 040,00 грн, що станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762*100=176 200).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскількиОСОБА_1 через свого адвоката Журу Н. В. подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою її адвокатом Журою Наталією Володимирівною, на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від

01 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Новокодацького відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про визнання недійсними торгів, протоколу, визнання незаконним акту державного виконавця, визнання незаконним та скасування свідоцтва.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько