Номер провадження: 22-ц/785/77/18
Номер справи місцевого суду: 523/8298/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 січня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 січня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» за договором кредиту № 1747 від 05.12.2007 року в сумі 415110 грн. 90 коп. звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 та є предметом іпотеки за Договором іпотеки від 05.12.2007 року укладеним між ВАТ «Державний Ощадний банк» та ОСОБА_4, а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 22,4 кв.м., житловою площею 12,8 кв.м., шляхом проведення прилюдних торгів із визначенням початкової вартості та пріоритетності вимог інших кредиторів в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» () судовий збір в розмірі 3654 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку у повному обсязі.

Заслухавши поясненняучасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що05.12.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1747. Згідно цього кредитного договору ОСОБА_2 було надано кредит в сумі 110000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5 % на рік, строком до 05.12.2017 року.

Відповідно ст. 1054 ЦК України по кредитному договору банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.08.2015 року ОСОБА_2 не виконує умови погашення кредиту і заборгованість складає 415110 грн. 90 коп.

05.12.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_4, спадкоємцем якої є відповідач, в забезпечення кредитного договору було укладено іпотечний договір. Згідно з умовами вказаного іпотечного договору ОСОБА_4 передала в іпотеку позивачу квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 22,4 кв.м., житловою площею 12,8 кв.м.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, виходив з того, що внаслідок неналежного виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість, а тому в рахунок її погашення необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 та є предметом іпотеки за Договором іпотеки від 05.12.2007 року укладеним між ВАТ «Державний Ощадний банк» та ОСОБА_4, а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 22,4 кв.м., житловою площею 12,8 кв.м., шляхом проведення прилюдних торгів із визначенням початкової вартості та пріоритетності вимог інших кредиторів в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Проте, апеляційний суд не може погодитись з висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони кредитного договору в іпотечному договорі встановили порядок, за умови недотримання якого іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, проте іпотекодержатель (позивач) цього порядку не дотримався.

Як вбачається з п.п. 4.1, 4.2, 4.3 Іпотечного договору від 05.12.2007 року (а.с.13-15), укладеного між сторонами іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від строку виконання основного зобовязання у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобовязань за кредитним договором вони не будуть виконані при повному або частковому не поверненні у встановлені Кредитним договором строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій);або у випадку протягом трьох місяців частки кредиту та нарахування процентів.

При настанні зазначених випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки

Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання за Кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена,- звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно п.4.4.договору іпотеки від 5.12.2007 року звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється:

- за рішенням суду;

- у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса;

-згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У п.4.5. зазначеного договору іпотеки способами задоволення вимог іпотекодержателя у випадку невиконання іпотекодавцями або боржником письмової вимоги іпотекодержателя у встановлений строк такі вимоги задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Цей договір згідно з вимогами ст. 36 Закону України « Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя та , за вибором іпотекодержателя є, у тому числі: правовстановлюючим документом на предмет іпотеки і правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України « Про іпотеку» , є підставою набуття іпотекодержателем права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України « Про іпотеку» .

Матеріали справи містять лист-вимогу вих. № 28-1/03/1747-Н/10474 від 28.05.2015 року про сплату простроченої заборгованості в тридцятиденний строк та повідомлено про можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у позасудовому порядку (а.с.21).

Однак, не реалізувавши своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору, позивач звернувся до Суворовського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно,а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 22,4 кв.м., житловою площею 12,8 кв.м., за Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк».

Таким чином, іпотекодержатель розпочав за своїм вибором звернення стягнення на предмет іпотеки з порушенням вищезазначених умов іпотечного договору, а також з порушенням норми статті 35 Закону України від 05 червня 2003 року №898-IV "Про іпотеку", згідно якої, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що, як передача у власність предмету іпотеки іпотекодержателю, про що було заявлено в первинній позовній заявіпублічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», так і продаж предмета іпотеки банком від свого імені, про що просив банк в уточненій позовній заяві від 01.11.2016 року є позасудовим способом задоволення вимог кредитора, а не судовим.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, невірно застосував норми законодавства до спірних правовідносин, в зв'язку із чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк».

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.1,3,4ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія ,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 січня 2017 року - скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.07.2018 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

ОСОБА_5