ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року

м.Суми

Справа №585/1930/17

Номер провадження 22-ц/788/1512/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

позивача ОСОБА_1, представників відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Біловоди» адвокатів Гниди Федора Андрійовича та Собка Олександра Олександровича

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Біловоди» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 червня 2018 року в складі судді Шульги В.О., ухваленого у м. Ромни, повний текст якого складений 02 липня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

29 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Біловоди» (далі - ТОВ «Агрофірма «Біловоди») про відшкодування 169288,73 грн у якості майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15 жовтня 2016 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участі належного йому на праві власності автомобіля марки Volkswagen Golf 6 1.4, реєстраційний номер НОМЕР_1, яким він керував, та належного ТОВ «Агрофірма «Біловоди» вантажного автомобіля марки МАЗ 551608-236, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував працівник відповідача ОСОБА_5, визнаний винним у дорожньо-транспортній пригоді. Оскільки страхова компанія покрила вартість відновлювального ремонту пошкодженого аварією автомобіля лише на суму 99500 грн, тобто, в межах страхової суми, тому решту заподіяної шкоди позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Біловоди» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування майнової шкоди 169288,73 грн та судовий збір в сумі 1692,88 грн.

Вказане рішення суду ТОВ «Агрофірма «Біловоди» оскаржило в апеляційному порядку та, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги заявник зазначив, що ринкова вартість автомобіля позивача склала 366298,90 грн, а вартість відновлювального ремонту, визначена оцінювачем, складає 268788,73 грн, що свідчить про те, що фактично було знищено 2/3 автомобіля, а це не відповідає дійсності. Крім того, в апеляційній скарзі наголошується на тому, що про місце, дату та час огляду пошкодженого автомобіля позивача суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_9, а також щодо складання дефектного акту від 14 листопада 2016 року відповідач не повідомлявся, тобто, товариство навмисно було усунуто від участі в огляді пошкодженого транспортного засобу. Також відповідач вказав на те, що матеріали справи не містять доказів про проведений представниками страхової компанії огляд пошкодженого автомобіля позивача 21 жовтня 2016 року, а також стосовно калькуляції вартості його ремонту за № ПССЦВ-816 від 28 жовтня 2016 року, тобто, доказів щодо документів, на підставі яких позивачу було виплачено страхове відшкодування. До того ж, на думку відповідача, саме з вини суду не було вирішено питання стосовно встановлення реальної вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача.

Відзив від позивача на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача ТОВ «Агрофірма «Біловоди» адвокатів Собка О.О. та Гниди Ф.А. про задоволення скарги та скасування судового рішення, пояснення позивача ОСОБА_1 про залишення рішення суду без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2016 року о 23 год. 30 хв. на 239 км + 300 м автодороги Н-07 Київ - Суми - Юнаківка в с. Вовківці Роменського району Сумської області з вини водія ОСОБА_5, який керував вантажним автомобілем МАЗ 551608-236, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ТОВ «Агрофірма «Біловоди», сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачу ОСОБА_1 автомобіль марки Volkswagen Golf 6 1.4, реєстраційний номер НОМЕР_1, яким той керував, зазнав пошкоджень (т. 1 а.с. 6, 52-53).

Вина водія вантажного автомобіля ОСОБА_5 у порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу позивача, підтверджується постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 листопада 2016 року, якою ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України і до нього застосовано адміністративне стягнення (т. 1 а.с. 7).

На момент вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ТОВ «Агрофірма «Біловоди» була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПАТ «СК «Українська страхова група»). Згідно полісу № АІ/9255329, який діяв з 28 березня 2016 року по 27 березня 2017 року, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого, складав 100000 грн, франшиза була визначена у розмірі 500 грн (т. 1 а.с. 37).

16 жовтня 2016 року відповідач подав страховику заяву про настання дорожньо-транспортної пригоди та виплату страхового відшкодування, а 17 жовтня 2016 року відповідну заяву подав позивач (т. 1 а.с. 55-59).

21 жовтня 2016 року головним спеціалістом ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» Радьком О.Г. був складений акт огляду пошкодженого транспортного засобу позивача (дефектна відомість), в якому за результатами огляду відображені пошкоджені частини автомобіля та характер їх пошкоджень (т. 1 а.с. 60-61).

Згідно ремонтної калькуляції автомобіля марки Volkswagen Golf 6 1.4, реєстраційний номер НОМЕР_1, від 28 жовтня 2016 року № ПССЦВ-816 вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 202596,99 грн. Розрахунок на цю ж суму був затверджений страховиком 16 листопада 2016 року, в якому сума страхового відшкодування визначена у розмірі 99500 грн, тобто за мінусом 500 грн франшизи (т. 1 а.с. 63-68, 70).

10 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про виплату йому страхового відшкодування (т. 1 а.с. 62).

16 листопада 2016 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було узгоджено розмір страхового відшкодування у сумі 99500 грн (100000 грн - 500 грн франшизи), і того ж дня був складений страховий акт № ПССЦВ-816, а 18 листопада 2016 року позивачу було виплачено страхове відшкодування у сумі 99500 грн (т. 1 а.с. 69, 71, 72).

Також позивач звертався до оцінювача ОСОБА_9. для визначення вартості завданого йому матеріального збитку внаслідок пошкодження його автомобіля.

Згідно звіту № 236-16, складеного 30 листопада 2016 року суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_9, вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1, як власнику пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля марки Volkswagen Golf 6 1.4, реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 268788,73 грн. Ця сума збитку підтверджується ремонтною калькуляцією № 468-16 від 30 листопада 2016 року та включає: вартість робіт у сумі 3610 грн., вартість робіт по фарбуванню у сумі 6527,56 грн та загальну вартість запчастин у сумі 258651,17 грн (т. 1 а.с. 8-36).

В той же час, з акта виконання робіт з технічного обслуговування (ремонту) ДТЗ № 188 від 22 грудня 2016 року, виконаного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8, вбачається, що загальна вартість ремонтних робіт склала 278667 грн, з яких: вартість ремонтних послуг становить 14210 грн, а вартість складових частин (запчастин), оплачених ОСОБА_1, становить 264457 грн (т. 1 а.с. 38).

Вказану суму за вартість ремонту і запасних частин, щодо свого пошкодженого автомобіля, а саме 278667 грн позивач сплатив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_8 22 грудня 2016 року згідно квитанції № 696 (т. 1 а.с. 88).

З викладеного вище вбачається, що ОСОБА_1 за власний рахунок здійснив ремонт автомобіля марки Volkswagen Golf 6 1.4, реєстраційний номер НОМЕР_1, витративши при цьому 278667 грн.

Отже, сума непокритої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди склала 183167 грн (278667 грн - 95500 грн), проте, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача 169288,73 грн (т. 1 а.с. 87), тобто, виходячи з вартості ремонту на загальну суму 268788,73 грн, яку визначив суб'єкт оціночної діяльності ОСОБА_9, як вартість матеріального збитку та яка не перевищує вартості сплаченого позивачем ремонту у сумі 278667 грн (т. 1 а.с. 88).

Відповідач ТОВ «Агрофірма «Біловоди» у добровільному порядку різницю між страховим відшкодуванням і витратами позивача на ремонт автомобіля не відшкодувало.

Крім того, у суді першої інстанції за клопотанням відповідача була призначена судова автотехнічна експертиза, за висновком якої №19/12-1/221-13-1/323-СЕ/17 від 12 лютого 2018 року не можливо експертним шляхом встановити, коли відбулося відокремлення лівої кришки колісної передачі заднього мосту автомобіля МАЗ-551608-236, реєстраційний номер НОМЕР_2, що стало підставою пошкодження автомобіля позивача, а саме: до події дорожньо-транспортної пригоди чи у процесі її розвитку, та чи мав водій ОСОБА_5 можливість виявити дану несправність до події дорожньо-транспортної пригоди.

Стосовно другого питання про визначення вартості відновлювального ремонту та розміру матеріальної шкоди, спричиненої власнику пошкодженого транспортного засобу на момент пригоди, то експерт у висновку вказав, що так як автомобіль позивача було відновлено, тому калькуляція відновлювального ремонту не складається, а замовник експертизи повідомляється про неможливість її проведення. Відтак, для надання експертом відповіді на поставлене питання замовнику експертизи, тобто відповідачу у даній справі, судом було запропоновано доповнити поставлене питання у частині можливості проведення експертизи на підставі наявних матеріалів справи, тобто, без його огляду експертом, що відповідачем зроблено не було, тому відповідь на це питання експертом надана не була.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із різниці заявленої позивачем суми відшкодування вартості відновлювального ремонту у сумі 268788,73 грн та 99500 грн сплаченого страхового відшкодування, стягнувши з відповідача 169288,73 грн.

При цьому, суд вказав, що сума завданого позивачу матеріального збитку в розмірі 169288,73 грн підтверджена належними доказами, а відповідач не скористався запропонованою можливістю визначити вартість відновлювального ремонту та розмір заподіяної шкоди шляхом постановки питання про проведення експертного дослідження без огляду транспортного засобу за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 3 вказаного Закону № 1961-IV є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

У ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) йдеться про те, що настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника. В договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання є первісним (основним) , в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість, страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором, а саме: на його (третьої особи) користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право позивача на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Водночас, якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте, страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

З урахуванням наведених норм права та встановлених у справі обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача ТОВ «Агрофірма «Біловоди» на користь позивача ОСОБА_1 витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу у сумі 169288,73 грн, що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля позивача у сумі 268788,73 грн та здійсненою позивачу страховою виплатою у сумі 99500 грн (100000 грн страхового відшкодування за виключенням 500 грн франшизи), так як матеріалами справи доведено, що відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля був здійснений безпосередньо за рахунок позивача, що узгоджується з положеннями п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обставини того, що автомобіль ОСОБА_1 було пошкоджено в результаті дорожньо-транспортної пригоди і він повністю був відновлений за рахунок позивача підтверджено належними і допустимими доказами, які відповідач не спростував.

Доводи заявника апеляційної скарги про відсутність в матеріалах цивільної справи доказів про проведення представниками страхової компанії огляду пошкодженого автомобіля позивача від 21 жовтня 2016 року, а також щодо калькуляції вартості його ремонту № ПССЦВ-816 від 28 жовтня 2016 року, на підставі яких позивачу було виплачено страхове відшкодування, є безпідставними. Про вказані письмові докази, які містяться в матеріалах даної цивільної справи (т. 1 а.с. 60-61, 63-68), відповідач достовірно знав, оскільки його представники знайомились зі справою 26 липня 2017 року, 16 березня 2018 року, 22 травня2018 року і 12 червня 2018 року у суді першої інстанції (т. 1 а.с. 110, 202, 229, 241), а також 08 серпня 2018 року в апеляційному суді (т. 2 а.с. 17).

Крім того, доводи заявника апеляційної скарги з приводу оцінки підстав для виплати страховою компанією страхового відшкодування у визначеному розмірі не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки спірними у даній справі є питання про відшкодування за рахунок відповідача різниці між непокритою страховиком виплатою і вартістю відновлювального ремонту, здійсненого за рахунок позивача, як потерпілої особи.

Доводи апеляційної скарги з приводу визначення реальної вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача, яка, на думку представника відповідача, не була визначена експертом з вини суду першої інстанції, є безпідставними. Так, відповідач мав реальну можливість виконати клопотання експерта і поставити питання на експертизу щодо визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача за наявними у справі матеріалами, оскільки суд першої інстанції копію клопотання експерта направляв відповідачу 21 листопада 2017 року (т. 1 а.с. 144), яке ним було отримане 28 листопада 2017 року (т. 1 а.с. 147), але не реалізоване.

Питання про проведення додаткової судової експертизи відповідач також не ставив і в суді апеляційної інстанції.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на проведення суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 14 листопада 20216 року огляду пошкодженого транспортного засобу у відсутність представників відповідача, яких не було сповіщено про проведення вказаної дії (т. 1 а.с. 8), то з цього приводу колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ «Агрофірма «Біловоди» у листі на ім'я позивача за № 175 від 16 листопада 2016 року висловило свою позицію стосовно відмови у відшкодуванні майнового збитку, пославшись на те, що пошкоджений автомобіль позивача був застрахований, тому відповідальність по відшкодуванню збитків має нести страховик (т. 1 а.с. 39).

Що стосується висловлених в апеляційній скарзі сумнівів щодо вартості визначеного оцінювачем відновлювального ремонту транспортного засобу ОСОБА_1 з урахуванням його фізичного зносу, то вони не доведені відповідачем належними і допустимими доказами і мають силу припущення, в той час як перелік нанесених пошкоджень, а також детальний опис їх ознак і характеристик зроблений оцінювачем в протоколі огляду транспортного засобу від 14 листопада 2016 року (т. 1 а.с. 8-16, 17, 18, 19-25, 26-34), представниками поліції у довідці про дорожньо-транспортну пригоду від 15 жовтня 2016 року (т. 1 а.с. 52-53), а також представником страхової компанії ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» у відповідному акті (т. 1 а.с. 60-61).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги ТОВ «Агрофірма «Біловоди» висновків суду першої інстанції про задоволення позову не спростовують і не місять посилань на такі порушення, які б давали підстави для її задоволення.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому вказане судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Біловоди» залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 червня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.Г.Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.І.Собина

В.І.Криворотенко