Справа № 503/86/18
Провадження № 2/493/379/18
27 серпня 2018 року м. Балта Одеської область
Балтський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді Тітової Т.П.
за участю секретаря Сирота О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Одеської області, ОСОБА_3, за участю третьої особи: відділу Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі Одеської області, про визнання недійсним та скасування рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку,
17.01.2018 року до Кодимського районного суду Одеської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Одеської області, ОСОБА_3, за участю третьої особи: відділу Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі Одеської області, про визнання недійсним та скасування рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку, яку згідно розпорядження №33/18 від 13.03.2018 року відповідно до ч. 4 ст. 31 ЦПК України було передано на розгляд до Балтського районного суду Одеської області.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що вона являється власником житлового будинку з надвірними спорудами, згідно Свідоцтва про право на спадщину ВЕМ 747155 від 17.01.2007 року, зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 25.01.2007 року, реєстраційний номер 17456411, що знаходиться за адресою в м. Кодима, вул.. Тургенєва. буд 1 кв.
Дане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці розміром 1141 кв. метрів.
На вказаній земельній ділянці розташований цегляний, вкритий шифером житловий будинок, загальною площею 139.3 кв. м. житловою площею 77.3 кв. метрів, зазначений в плані під літерою «А» та під літерами «Б, В, Г, Д» сараї, «1» споруди.
У 2014 році ОСОБА_4, рішенням ОСОБА_2 міської ради, було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для отримання правовстановлюючої документації на земельну ділянку та її подальшу приватизацію.
Під час проведення робіт із землеустрою та виготовлення відповідної документації, стало відомо про порушення прав позивачки, а саме, частина земельної ділянки, на якій розташована одна із будівель, що належить їй на праві власності, перейшла у приватну власність сусіда ОСОБА_3
ОСОБА_2 міської ради 03.08.2015 року № К-277 на її запит, їй стало відомо про порушення її прав із-за прийняття ОСОБА_2 міською радою рішення № 198 від 28.03.2007 року «Про затвердження технічної документації гр.. ОСОБА_5 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0957 га за адресою: вул. Тургенєва, 1», яким було затверджено та передано земельну ділянку у приватну власність та видано Державний акт зареєстрований у Відділі Держкомзему у ОСОБА_2 районі.
Під час виготовлення вищезазначеної технічної документації на земельну ділянку гр.. ОСОБА_5, межі земельних ділянок з позивачкою не погоджувалися, що в свою чергу свідчить про невідповідність зазначеної технічної документації вимогам законодавства і вказує на незаконність прийнятого ОСОБА_2 міською радою рішення № 198 від 28.03.2007 року про її затвердження та в свою чергу і незаконність Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_5 і зареєстрований у відділі Держкомзему у ОСОБА_2 районі Одеської області.
В подальшому гр.. ОСОБА_5 було продано своє нерухоме майно, що знаходилось на приватизованій, на підставі протиправного рішення, земельній ділянці ОСОБА_3, який користується правовстановлюючою документацією на земельну ділянку, що було видано ОСОБА_5, тому його залучено до справи в якості співвідповідача.
Висновком експертизи від 10.09.2017 року встановлено, що частина належного на праві власності ОСОБА_4 сараю розташована на земельній ділянці ОСОБА_3, і земля за рішенням ОСОБА_2 міської ради виділялася без врахування перебування будинку у спільній власності, що є ознакою порушення прав позивачки.
Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, проте надали заяви, в яких просили розгляд справи провести без їх участі. На час винесення судом рішення повноваження представника позивача закінчилися, іншої довіреності до суду надано не було.
Представник ОСОБА_2 міської ради Одеської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте надав суду заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності, рішення винести на розсуд суду.
Відповідач ОСОБА_3В в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в позовних вимогах в повному обсязі, посилаючись на те, що підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, ЗК України не передбачено. Тому немає ніяких законних підстав і сенсу скасовувати рішення ОСОБА_2 міської ради №198 від 28.03.2007 року, яким прийнято рішення про видачу державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5, яка померла 24.04.2014 року, а право власності на вказану земельну ділянку по цивільно-правовим угодам перейшло спочатку до ОСОБА_6, а потім до відповідача. Також повідомляв, що земельна ділянка площею 0,0957 га, на яку виданий державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 включає в себе не тільки 2/3 площу земельної ділянки, на якій був побудований будинок на дві квартири більшого та меншого розміру з відповідними їх господарськими будівлями та спорудами до 1980 року, а ще і додаткова земельна ділянка площею приблизно 0,0197 га, розташована на протилежній стороні вулиці Тургенєва, як продовження земельної ділянки, яку використовували подружжя ОСОБА_5 впродовж багатьох років і ніхто інший на неї не висував вимог, тому і був включений в державний акт в межах норми 0,10 га на домогосподарство. Тобто 2/3 початкової площі земельної ділянки, на якій було розташовано 2/3 будинку з господарськими будівлями, спорудами та присадибною ділянкою складала не 0,0957 га, а лише 0,0957 га відняти 0,0197 га додаткової ділянки, що складе 0,0760 га, що і становить 2/3 від загальної площі 0,1141 га. А у копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вул. Тургенєва, 1, виготовлений станом на 11.01.2006 року на імя ОСОБА_1 є відмітка такого змісту: «загальна земельна площа 380,3 (1/3 двору)».
Третя особа начальник Відділу у ОСОБА_2 районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що при виготовленні технічної документації на земельну ділянку для обслуговування АДРЕСА_1, межі земельної ділянки були узгоджені з ОСОБА_1
Експерт ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердила той факт, що частина сараю ОСОБА_1 розташована на земельній ділянці ОСОБА_3 При оформленні права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 не забезпечено вихід (виїзд) на вулицю. А також зазначила, що за адресою вул. Тургенєва, 1 винесено два рішення щодо передачі у приватну власність земельної ділянки. При цьому не враховано, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами знаходиться у спільній частковій власності співвласників. На запитання відповідача пояснила, що вимірювання нею проводились лазерним дальноміром та компарірованою рулеткою у присутності ОСОБА_8 та ОСОБА_3 Лінія в державному акті повинна бути накреслена зігзагом, а вона пряма.
Дослідивши наявні докази по справі, заслухавши пояснення учасників процесу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що в м. Кодима Одеської області за адресою: вул. Тургенєва, 1, знаходиться житловий будинок, який перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3
ОСОБА_1 володіє 1/3 частиною будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину ВЕМ 747155 від 17.01.2007 року, зареєстрованого в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.01.2007 року за реєстраційним номером № 17456411, ОСОБА_3 володіє 2/3 частинами спірного будинку, та земельною ділянкою площею 0,0957 га, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд від 08.10.2013 року, посвідчених приватним нотаріусом ОСОБА_2 районного нотаріального округу Одеської області 08.10.2013 року та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 08.10.2013 року.
Документальні дані про земельну ділянку, яка виділялася для обслуговування 1/3 частини будинку, відсутні, однак в матеріалах справи знаходиться технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, виготовлений 11.01.2006 року, в якому на титульній сторінці зазначена загальна площа земельної ділянки 1/3 двору в розмірі 380,3 кв. м.
Також встановлено, що рішенням ОСОБА_2 міської ради № 1154-VI від 30.04.2014 року надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі загальною площею 409 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд.
Рішенням ОСОБА_2 міської ради № 1742-VI від 15.09.2015 року «Про затвердження схеми загального підїзду до житлових будинків в м. Кодима по вул. Тургенєва, №1 та № 3» затверджено схему загального підїзду до спірного будинку.

Рішенням ОСОБА_2 міської ради Одеської області № 198 від 28 березня 2007 року «Про затвердження технічної документації та передачу у власність безоплатно громадянам України земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), межі яких визначені в натурі (на місцевості) і перебувають у їхньому користуванні на території ОСОБА_2 міської ради Одеської області затверджено технічну документацію та передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0957 га. за адресою: Одеська обл., м. Кодима, вул. Тургенєва, 1.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_5 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :02:004:0139.

На підставі договору дарування від 24.01.2012 року земельна ділянка за кадастровим номером :02:004:0139 та квартира № 2 адресою м. Кодима, вул. Тургенєва, 1 перейшли у власність ОСОБА_6, яка 08.10.2013 року продала частину будинку та земельну ділянку для її обслуговування ОСОБА_3

ОСОБА_5 померла 24.04.2014 року, а земельна ділянка, що розташована за адресою: Одеська обл., м. Кодима, вул. Тургенєва, 1 за кадастровим номером :02:004:0139, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0957 га на праві приватної власності на даний час належить ОСОБА_3, про що свідчать ОСОБА_6 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 10483108 від 08.10.2013 року та № 10480803 від 08.10.2013 року, наданими ОСОБА_3

Згідно висновку № 13-2017 від 10.09.2017 року частина сараю літ «Б» лінійними розмірами 2.48мх4,50м, що належить ОСОБА_1, розташована на земельній ділянці по вул. Тургенєва, 1, в м. Кодима Одеської області, що знаходиться у власності ОСОБА_3; земельна ділянка, що належить ОСОБА_3, розташована у глибині двору по вул. Тургенєва, 1. При оформленні права власності на земельну ділянку, що знаходиться у власності ОСОБА_3 не забезпечено вихід (виїзд) на вулицю, що порушує вимоги «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна», затвердженої Наказом №55 від 18.06.2017 року Міністерства з питань житлово-комунального господарства України. Також зазначено, що рішенням ОСОБА_2 міської ради № 198 від 28.03.2007 року ОСОБА_5 (правонаступник ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення державного акту на земельну ділянку площею 0.0957 га по вул. Тургенєва, 1 в м. Кодима Одеської області для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а рішенням ОСОБА_2 міської ради №1154-VI від 30.04.2014 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0.0409 га по вул. Тургенєва, 1 в м. Кодима Одеської області для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Отже, за адресою «вул. Тургенєва, 1» винесено два рішення щодо передачі у приватну власність земельної ділянки. При цьому не враховано, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Тургенєва, 1 в м. Кодима знаходиться у спільній частковій власності співвласників: - власнику ОСОБА_1 при спільній частковій власності з часткою 1/3 частина житлового будинку вул. Тургенєва, 1 в м. Кодима надана у приватну власність земельна ділянка з часткою «1»; - власнику ОСОБА_3 при спільній частковій власності з часткою 2/3 частини житлового будинку по вул. Тургенєва, 1 в м. Кодима надано у приватну власність земельну ділянку з часткою «1».

Ч. 2 ст. 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

У ст. 155 ч. 1 ЗК України закріплено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За змістом ст. ст. 116 ч. ч. 1, 2, 118, 125 ч. 1, 126 ч. 1 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельну ділянку із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень.

Відповідно абзацу 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Як вбачається із п. 18 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України на підставі цивільно правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України - і згідно зі ст. 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст. 377 ЦК України і ст. 120 ЗК України.

Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на житловий будинок, будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на житловий будинок, будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується і випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість.

За нормою ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

У випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. При цьому, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди.

Отже, позивач ОСОБА_1, згідно закону має право на визнання за нею права власності на присадибну земельну ділянку до житлового будинку № 1 по вул. Тургенєва в м. Кодима Одеської області пропорційно до його частки у праві власності на даний житловий будинок та господарські будівлі і споруди до нього.

В той самий час, частка відповідача ОСОБА_3 у праві власності на присадибну земельну ділянку також повинна бути пропорційною до його частки у праві власності на житловий будинок № 1 по вул. Тургенєва в м. Кодима Одеської області та господарські будівлі і споруди до нього.

Тобто, відповідач, маючи у власності 2/3 частини житлового будинку № 1 по вул. Тургенєва в м. Кодима Одеської області з господарськими будівлями і споруди до нього, може бути власником частини присадибної ділянки, яка пропорційна його частці в житловому будинку, а саме 2/3 ідеальних частин.

Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України - у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками будинку і право на землю є похідним від права власності та те, що висновком експертизи встановлено, що частина належного на праві власності ОСОБА_1 сараю розташована на земельній ділянці ОСОБА_3, і земля за рішенням ради виділялася без врахування перебування будинку у спільній власності, що є ознакою порушення прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 377 ЦК України, ст. ст. 87, 88, 116, 118, 120, 125, 126, 155, 158 ЗК України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 82, 130, 141, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Одеської області, ОСОБА_3, за участю третьої особи: відділу Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі Одеської області, про визнання недійсним та скасування рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати недійним та скасувати рішення ОСОБА_2 міської ради №198 від 28.03.2007 року в частині затвердження технічної документації гр.. ОСОБА_5 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0957 га за адресою: м. Кодима, вул. Тургенєва, 1.

Визнати недійним Державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:004:0139, виданий ОСОБА_5, згідно рішення ОСОБА_2 міської ради №198 від 28.03.2007 року і зареєстрований відділом Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі Одеської області 31.05.2012 року.

Стягнути з ОСОБА_2 міської ради Одеської області на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 704, 80 грн. (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ , банк отримувача: ГУДКСУ в м. Києві, код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Стягнути з ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 704, 80 грн. (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ , банк отримувача: ГУДКСУ в м. Києві, код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Балтський районний суд Одеської області до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 31.08.2018 року.

СУДДЯ: