РІШЕННЯ

Іменем України

22.08.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Козюренко Р.С.

за участю:

секретаря судових засідань - Федика В.О.

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Львівського відділення №1 Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про зобов'язання до вчинення дії, якою є повернення вкладів з урахуванням відсотків та втраченої вигоди, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, згідно з яким просить зобов'язати відповідача АТ «Дельта Банк» виплатити у повному обсязі, з урахуванням відсотків згідно договору та з урахуванням упущеної вигоди, належні суми грошей, які будуть визначені на час постановляння рішення суду.

Як на підставу позову посилається на те, що між відповідачем укладено: договір депозиту від 23.12.2013 №0599 строком до 30.12.2014; договір депозиту від 04.09.2014 №5087 строком до 04.10.2014; договір депозиту від 04.09.2014 №080 строком до 04.10.2014, загальною сумою 110 036,38 доларів США та 320 000,00 грн. Проте відповідач порушив свої зобов'язання та грошей не повернув. Вважає, що тим відповідач порушує його права споживача, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою суду від 23.06.2017 позовну заяву повернуто позивачу у зв'язку із не усуненням недоліків, вказаних в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 23.06.2017 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Постановляючи ухвалу суд апеляційної інстанції зазначив, що лише при ухваленні рішення по суті спору суд вправі визначити чи поширюється Закон України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини, чи ні. У випадку, якщо норми згаданого Закону на вказані правовідносини не поширюється та права позивача як споживача не порушені суд відмовляє у задоволенні позову, у іншому випадку - задовольняє. Однак, встановлення по суті у повній мірі обставин, що мають значення для справи, підставності, обґрунтованості позовних вимог чи їх безпідставності на стадії відкриття провадження є неможливим та виходить за межі тих питань, які вирішує суддя при відкритті провадження у справі.

Між тим, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що оскільки позивачем конкретизовано зміст позовних вимог та вказано саме про зобов'язальний характер позовної вимоги, що розглядатиметься, тлумачення судом першої інстанції вимог позивача, що захист його порушених прав шляхом зобов'язання до вчинення дій є по суті вимогою про виплату коштів, не слід вважати обґрунтованими.

За таких обставин, в силу вимог ч.6 ст.185 ЦПК України, суд відкрив провадження у справі та надав сторонам строк для подання заяв по суті.

В подальшому до участі у справі залучено співвідповідачем АТ «Дельта Банк».

Представником АТ «Дельта Банк» Заставним Р.А. подано відзив, яким останній заперечив позов, вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, тому просить суд відмовити повністю у задоволенні вказаного позову. Мотивує тим, що з моменту запровадження в АТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволення вимог вкладників та інших кредиторів АТ «Дельта Банк» здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про банки та банківську діяльність в Україні» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у правовідносинах щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації. Вважає, що позивач, маючи майнову вимогу до банку, на захист якої подано даний позов, є кредитором банку, отже щодо нього застосовуються приписи Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в тому числі положения ст.36 вказаного Закону щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації у банках та призначення уповноваженої особи фонду, в силу змісту якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Звертає увагу, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом (ч.1 ст.26 Закону). Так, Позивачу виплачено 08.10.2015 року - 200 000,00 грн., та включено останнього до реєстру кредиторів 4 черги на суму 1 323 078,46 гривень. Втім, Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Зазначає, що не має жодних правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, поза процедурою ліквідації, в іншій, ніж передбачено законом черговості, оскільки позивач має право отримати грошові кошти виключно у порядку та на умовах передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку. На думку відповідача, ухвалення судом рішення про стягнення з АТ «Дельта Банк» належних позивачу грошових коштів за договорами вкладів призведе до порушення порядку задоволення вимог кредиторів, встановленого ст. ст. 45, 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та може стати підставою для подвійного стягнення грошових коштів, що є недопустимим.

Позивачем спільно з представником позивача ОСОБА_3, подано до суду заперечення на відзив, в якому останні зазначають, що заявлений позов, згідно з яким позивач просить суд визнати право позивача на виконання умов договору і обов'язок банку їх виконати, не є майновим, а позовом з питання права, а тому вважають, що відзив не спростовує позовних вимог. Зазначають, що у 2014 році, до введення в банку тимчасової адміністрації, позивач мав право очікувати від відповідача виконання умов вказаних договорів банківського вкладу і законних причин, які цьому перешкоджали не існувало, а їх невиконання дає підстави вважати, що останнім таке не визнається.

В судовому засіданні позивач та представник позивача надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, та просили такий задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, черговий раз подав клопотання про відкладення, мотивуючи перебуванням у відпустці. Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права. Враховуючи, що у відповідача було достатньо часу для вирішення питання забезпечення явки свого представника (в тому числі для заміни такого іншою особою), а також завдання судочинства, поширення загального правила про відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання учасника справи, за таких обставин, не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини.

За приписами ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

За таких обставин, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, що розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету розгляду для заявника (рішення у справі «Писатюк проти України»), та в силу вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим проводити судове засідання за відсутності представника відповідача і вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності в межах позовних вимог, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч.2 ст.16 ЦК України).

Статтею 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу «Найкращий від Миколая on-line» від 25.12.2013 №0599 на суму 45 000,0 доларів США, терміном до 30.12.2014 року. В подальшому, укладено договір банківського вкладу «Лояльний on-line» від 04.09.2014 за №5087 на суму 65 036,38 доларів США, терміном до 04.10.2014 року, а також, договір банківського вкладу «Лояльний on-line» від 04.09.2014 за №080 на суму 320 000,0 грн., терміном до 04.10.2014 року. Факт укладання договорів та внесення позивачем коштів на їх виконання відповідачем не заперечується.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 28 вересня 2016 року у справі 6-1699цс16.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Після закінчення термінів, обумовлених вказаними договорами банківського вкладу, відповідач кошти не повернув, на заяви позивача про повернення коштів (а.с.33, 34, 35, 36) належним чином не відреагував.

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України).

За змістом ст.526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки, заявлена позивачем вимога має зобов'язальний характер і не є по суті матеріальною вимогою щодо стягнення коштів, відтак аргументи та доводи відповідача не слід вважати обґрунтованими, і з тих підстав останні до уваги не беруться.

Враховуючи вищенаведене, слід дійти висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12,13, 76-83, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 268,273ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

зобов'язати відповідачів: Львівське відділення №1 Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», виплатити позивачу у повному обсязі, з урахуванням відсотків згідно договору та з урахуванням упущеної вигоди, належні суми грошей.

Стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Позивач: ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідачі:

- Львівське відділення №1 Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»(місцезнаходження: м.Львів, вул. Коперника, 10);

- Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»(місцезнаходження: м.Київ, вул.Щорса, 36«б», ).

Повне рішення складено 29.08.2018.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз'яснити сторонам, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.С. Козюренко