ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 569/9916/15-ц

провадження № 61-3074св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнецова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Рівнеобленерго»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 5 травня 2016 року, ухвалене у складі судді Герасимчук М. К., та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 червня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Ковальчук Н. М., Григоренка М. П., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Рівнеобленерго» (далі - ПАТ «Рівнеобленерго») звернулося з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило стягнути 27 013,67 грн, з яких 15 249 грн основного боргу, 2 048 грн пені за порушення строків оплати, 506,03 грн - 3% річних та 9 210,03 грн інфляційних втрат.

Позов мотивовано тим, що 29 квітня 2014 року між ПАТ «Рівнеобленерго» та ОСОБА_4 переукладено договір № 791 про постачання електричної енергії (далі - договір). Відповідно до пунктів 2.2.2, 2.3.3 договору ПАТ «Рівнеобленерго» зобов'язалось постачати електроенергію споживачу ОСОБА_4, а останній зобов'язався своєчасно та у повному обсязі оплачувати використану електроенергію. ПАТ «Рівнеобленерго» взяті на себе зобов'язання згідно з укладеним договором виконало в повному обсязі. Відповідач не здійснив оплату за спожиту електроенергію, чим порушив договірні зобов'язання.

Зокрема, у липні 2011 року відповідачем подано звіт про використану електроенергію за лічильником № 2677927 з показником 9 088 кВт. На підставі поданого звіту споживачу виписано рахунок-фактуру № за липень 2011 року на суму 399,58 грн, в додатку до якого вказаний кінцевий показник лічильника 9 088 кВт. Відповідачем вказаний рахунок-фактура оплачений відповідно до квитанції від 5 вересня 2011 року. 27 вересня 2012 року у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору об'єкт споживача відключено від електропостачання; повторне підключення об'єкта здійснено 17 квітня 2014 року.

З часу останнього підключення до електромережі 17 квітня 2014 року з показником лічильника 9 088 кВт і до часу технічної перевірки на об'єкті споживання 12 травня 2014 року, під час якої зафіксовано показник лічильника 014977 кВт, відповідачем спожито 5 889 кВт електроенергії на суму 7 823,78 грн з перевищенням використання договірної величини електроенергії, у зв'язку з чим оплаті підлягає двократна вартість різниці фактично спожитої і договірної величин, як це передбачено пунктом 4.2.2 договору.

Ураховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 27 013,67 грн, з яких 15 249 грн основного боргу, 2 048 грн пені за порушення строків оплати, 506,03 грн - 3% річних та 9 210,03 грн інфляційних втрат.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 5 травня 2016 рокувідмовлено у задоволенні позову. Рішення мотивоване тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт споживання відповідачем у квітні-травні 2014 року електроенергії у загальному обсязі 5889 кВт/год. Крім того, в матеріалах справи містяться рахунки, з яких суд встановив, що середньомісячний обсяг спожитої електроенергії за попередні періоди становив близько 200 кВт/год.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15 червня 2016 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 5 травня 2016 рокузалишено без змін; апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції і вважав їх правильними.

У касаційній скарзі, поданій 4 липня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем надані належні письмові докази, які свідчать про помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо недоведеності факту споживання відповідачем електроенергії у спірному обсязі протягом квітня-травня 2014 року.

Зокрема, судами не враховано, що відповідно до умов договору на підставі поданого споживачем звіту про обсяги використаної електроенергії йому виписується відповідний рахунок на оплату і саме звіт споживача є документом, на підставі якого встановлюється обсяг спожитої електроенергії.

Судами попередніх інстанцій не досліджено докази, що підтверджують вказані обставини, зокрема звіт споживача за липень 2011 року, акт технічної перевірки об'єкта споживання № 003813 від 12 травня 2014 року, які підписані відповідачем.

Крім цього, заявник посилається на порушення судами норм процесуального права, оскільки вони не сприяли всебічному та повному з'ясуванню вказаних обставин справи.

Відповідач надіслав на адресу суду письмові заперечення на касаційну скаргу позивача, у яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Заперечення мотивовано тим, що згідно з рахунком-фактурою № від 25 липня 2011 року, який був наданий позивачем для оплати за електроенергію за липень 2011 року, поточний показник лічильника становив 014736 кВт/год і вказаний рахунок відповідачем оплачено 5 вересня 2011 року. Рахунок-фактура № від 25 липня 2011 року за липень 2011 року, наданий позивачем у судовому засіданні, містить інші показники лічильника, ніж той, за яким відповідач здійснив оплату 5 вересня 2011 року.

Також відповідач вказує на те, що показник на дату повторного підключення 11 квітня 2014 року становив 14 736 кВт/год, а станом на 12 травня 2014 року - 14 977 кВт/год, що відповідає фактичному середньомісячному споживанню ним електричної енергії.

Крім того відповідач вказує, що звіт споживача за липень 2011 року написаний не відповідачем, а показник лічильника 9 088 кВт/год у наряді на відключення за несплату боргу від 29 вересня 2012 року та у наряді на повторне підключення після сплати боргу від 11 квітня 2014 року, на які посилається позивач, записаний від руки та не містить підпису відповідача.

Відкрито касаційне провадження ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2016 року.

Призначено справу до судового розгляду ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року.

Відповідно до пункту шостого розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріли цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач є споживачем електроенергії, яка постачається до приміщення магазину по вул. Гагаріна, 30а у с. Новостав-Дальній Рівненського району Рівненської області.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 припинив підприємницьку діяльність 17 жовтня 2011 року.

27 вересня 2012 року через несплату за спожиту електроенергію магазин був відключений від електропостачання, про що складений наряд за номером .

11 квітня 2014 року працівниками ПАТ «Рівнеобленерго» електропостачання до магазину відновлено у зв'язку зі сплатою боргу відповідачем, про що складено наряд за номером .

29 квітня 2014 року переукладено договір № 270006657 про постачання електричної енергії між ПАТ «Рівнеобленерго» та ОСОБА_4 для забезпечення потреб електроустановок споживача, дозволена потужність яких зазначається в додатку № 6 «Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін».

Додатком № 1 до договору визначено обсяги постачання електричної енергії споживачу до приміщення магазину 0,300 тис. кВт/год на місяць.

Відповідно до пункту 2 додатку № 4 до договору покази засобів обліку відповідно до Переліку об'єктів і точок комерційного обліку споживача фіксуються споживачем 15 числа кожного місяця та вибірково контролюються постачальником.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не довів факт споживання відповідачем у квітні-травні 2014 року електроенергії у загальному обсязі 5 889 кВт/год, оскільки у наданому відповідачем рахунку № за липень 2011 року, виданому ПАТ «Рівнеобленерго», поточним показником приладу обліку електроенергії є 014736 кВт/год.

Водночас, судами попередніх інстанцій не досліджено та не надано жодної оцінки оригіналу цього ж рахунку-фактури № за липень 2011 року від 25 липня 2011 року,який наданий позивачем та у якому вказано інший показник лічильника, а саме 9 088 кВт.

Крім того, відповідно до пункту 2 додатку № 4 до договору після зняття показів засобів обліку споживач формує звіт про використану електроенергію, який складається у 2-х примірниках (по одному для кожної сторони) та 15 числа надає постачальнику нарочним, але не пізніше наступного робочого дня після зняття показів і одночасно отримує рахунок за фактично спожиту електроенергію згідно поданих показів.

Отже, за умовами договору відповідний рахунок на оплату електроенергії виписується на підставі поданого споживачем звіту про обсяги використаної електроенергії. Проте суди попередніх інстанцій не дослідили та не дали оцінки звітупро використану електроенергію № 2677927 за липень 2011 року з показником лічильника 9 088 кВт, який містить підпис відповідача та на підставі якого виписано рахунок-фактуру № від 25 липня 2011 року за липень 2011 року.

Не дослідивши всі зібрані у справі докази у їх взаємозв'язку, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, не дотримавшись вимог статті 212 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення судових рішень, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки судом касаційної інстанції встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, суд задовольняє касаційну скаргу, скасовує судові рішення судів попередніх інстанцій і направляє справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 5 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 червня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О.Кузнєцов

С. О.Погрібний

О. В.Ступак