Справа № 522/8109/17
Номер провадження 2/522/1763/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Фуцур Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом, по якому просить суд зобовязати відповідачів не перешкоджати позивачу користуватись нерухомим майном, а саме: належною їй часткою квартири № 21 в будинку № 5, розташованою в м. Одесі по пл. Катерининській.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з дати придбання у спільну власність вищезазначену квартиру відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні, належною їй часткою майна, постійно змінюючи замки, відмовляючи пускати позивача до спірної квартири.

Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що позивач має доступ до спірної квартири, останній раз в квартирі замки змінювались 7 років назад. Позивач по справі не зявлялась до квартири протягом останніх двох років. На підтвердження того, що відповідачі намагались надати ключ від квартири позивачу до суду було надано конверт із описом вкладення з якого вбачається, що він був повернутий відправнику із зазначенням « за закінченням терміну зберігання».

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не зявилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач по справі є власником 230/1000 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 16.05.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим № 1146.

Відповідачі по справі є власниками по 115/1000 частинами квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 24.04.2004 року Другою Одеською державною нотаріальною конторою.

Частиною 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Згідно з ч.1ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні власністю.

Відповідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як зазначено в ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

На підтвердження заявлених вимог представник позивача посилався, що ОСОБА_1 зверталась 22.12.2016 року із заявою до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області про те, що відповідачі не надають їй ключі від квартири, співвласником якої являється позивач.

Також зазначає, що в поясненнях ОСОБА_3, наданих відповідно до вищезазначеної заяви інспектору поліції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області зазначила, що не надає ключі від квартири, оскільки ОСОБА_1 не здійснює належного утримання, належної їй частки комунальної квартири, що погіршує умови проживання відповідачів у спірній квартирі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснила суду, що ключ від спільної квартири у позивача був, але вона його напевно загубила. Коли давала пояснення дільничому в неї не було запасного ключа, а потім було зроблено дублікат. Також відповідач пояснила, що позивач не турбується про свою власність, в її кімнатах розбиті вікна, відсутнє опалення.

У позивача є ключ від квартири, до суду вона звернулась з метою встановити факт, що вона не мала доступу до своєї кімнати щоб в іншій судовій справі перекласти вину затоплення квартири сусідів на відповідачів.

Також в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 на підтвердження безпідставності заявлених вимог позивача надала до суду копію конверту від 03.01.2017 року з описом вкладення, з якого вбачається, що у конверті знаходиться ключ від квартири АДРЕСА_1, який нею направлявся на адресу ОСОБА_1. Однак ОСОБА_1 лист не отримала та він повернувся на адресу відправника із зазначенням « за закінченням терміну зберігання».

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України обовязок доведеності обставин, на які посилається сторона як на підставі своїх вимог, покладається саме на сторону, та у відповідності до частини сьомої зазначеної статті визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Таким чином належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог позивачем суду надано не було, а ствердження позивача не носять доказовий характер.

Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того судом приймається до уваги той факт, що відповідачем спростовано твердження позивача про відмову у наданні їй ключа від, належної їй, частини квартири на підтвердження чого були надані докази.

З наведеного вище, суд вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 3, 15, 16, 319 ЦК України ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 25.07.2018 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

16.07.18