Уманський міськрайонний суд Черкаської області
Справа №705/3039/18
2/705/1906/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого судді Коваля А.Б.

секретаря судового засідання Остропольської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з червня 2005 року до травня 2007 року, шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є ОСОБА_2. Після розірвання шлюбу син проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач з сімєю не проживає, матеріально дитину не забезпечує, участі у вихованні дитини не приймає, тобто не виконує обовязки, покладені на нього, як батька законом.

По рішенню Уманського міськрайонного суду від 31.05.2006 року ОСОБА_2 зобовязаний виплачувати аліменти на утримання сина, але рішення суду щодо виплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 не виконує без поважних причин і має заборгованість по аліментах на 23.03.2018 року в сумі 59553,60 грн. За невиконання рішення Уманського міськрайонного суду щодо сплати аліментів ОСОБА_2 притягувався до кримінальної відповідальності і, відповідно до вироку Уманського міськрайонного суду від 15.11.2011 року був визнаний винним і засуджений до 2 років обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України.

ОСОБА_2, без поважної причини, участі у вихованні та матеріальному забезпечення сина не приймає, з сином не спілкується, не цікавиться його станом здоровя, його життям, не відвідує школу, у якій навчається дитина.

У звязку з цим, зверталася до органу опіки і піклування виконавчого комітету Уманської міської ради, яким було винесено висновок щодо рекомендації підняття питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Просить суд позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, від представника позивача адвоката ОСОБА_5, надійшла письмова заява, у якій просить суд справу слухати у її відсутність та у відсутність позивача по справі, позовні вимоги підтримують в повному обємі та просять суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, на адресу суду направив письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.

Представник третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просить суд справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує та вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову та позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про народження, серії 1-СР № 026500, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є: батьком ОСОБА_2, матірю ОСОБА_1. Актовий запис про народження № 721.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-СР № 058651, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 149 від 23 травня 2007 року.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради від 07.06.2018 року вих. № 698/01/01-35, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, має сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Малолітній ОСОБА_4 проживає разом із матірю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. Шлюб між батьками дитини розірвано 23.05.2005 року. ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обовязків: не бере участі у вихованні, навчанні й утриманні сина, не піклується про його здоровя, фізичний і духовний розвиток. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 23.03.2018 року складає 59553,60 грн. ОСОБА_4 пояснив, що батько не підтримує з ним родинних стосунків, матеріально не допомагає, дитина не заперечує проти позбавлення ОСОБА_2, батьківських прав стосовно себе. Усі обовязки щодо проживання, виховання, навчання та матеріального забезпечення взяла на себе мати ОСОБА_1. Виходячи із вищевикладеного, керуючись ст. 164 СК України, з метою соціального захисту дитини, орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради порушує клопотання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого.

Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обовязок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимога ст. 150 СК України.

Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сімя є природним середовищем для фізичного, духовного інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги письмові докази, задовольняючи позов суд виходить з таких мотивів.

Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм СК України, Закону України «Про охорону дитинства», суд констатує, що наявність обставин порушення прав дитини та невиконання батьківських обов'язків має бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини, що виражається у відсутності забезпечення її матеріально, з дитиною не спілкується, турботи та уваги до неї не проявляє, сам не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його сина ОСОБА_4. Дитина проживає разом з матірю, знаходиться на її утриманні, яка також забезпечує сина усім необхідним для нормального розвитку та виховання, що підтверджується довідкою про склад сімї, актом обстеження житлових умов, а також довідками з місця навчання (а.с. 9-19).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 4, 76, 81, 89, 206, 247, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 155, 160, 161, 164 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, українця, громадянина України, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. Б. Коваль