Справа № 308/8854/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 серпня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Куштана Б.П., Фазикош Г.В.,

з участю секретаря Пилип Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 грудня 2017 року (головуючий суддя Леміш О.М.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ПАТ «Закарпатгаз» звернулося до суду із даним позовом, посилаючись на те, що із 06.11.2015 ОСОБА_1 займав посаду завідувача складу ПАТ «Закарпатгаз» згідно наказу про прийняття на роботу №ЗК000000140-УЖГ2377 від 05.11.2015.

06.11.2015 між ПАТ «Закарпатгаз та ОСОБА_1 було укладено Договір про повну матеріальну відповідальність, з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей та врегулювання відносин між Товариством та працівником, що займає посаду, безпосередньо повязану зі збереженням ввірених йому матеріальних цінностей.

Наказом від 14.07.2016 №179/ОС ОСОБА_1 звільнено з указаної посади за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпП України (працював на посаді 8 місяців).

До моменту звільнення згідно наказу Голови правління ПАТ «Закарпатгаз» від 13.06.2016 №13.2-174-0616 створено комісію для проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей у підзвіті в завідувача складу ОСОБА_1, а також у начальника управління матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_2

За результатами інвентаризації встановлено нестачу по 976,355 найменуваннях на загальну суму 70 360,78 грн. та лишків по 3540,64 найменуваннях на загальну суму 83 485,62 грн.

Проаналізувавши розбіжності по кожному найменуванню, комісією здійснено зарахування однорідних товарно-матеріальних цінностей (пересортицю) по 222,20 найменуваннях на загальну суму 21 524,18 грн. Кінцевий результат лишків в кількості 3322,44 найменувань, з урахуванням різниці в ціні, на загальну суму 63961,44 грн. оприбутковано, а нестачу в кількості 754,155 найменувань, з урахуванням різниці в ціні, на загальну суму 48 836,60 грн. віднесено за рахунок відповідача, оскільки з його вини внаслідок порушення трудових обов'язків не збережено передані йому для зберігання ТМЦ. Акт про результати інвентаризації ТМЦ складено 18.07.2016.

В процесі розгляду справи позивач подав заяву до суду про збільшення позову - визначив розмір шкоди з врахуванням податку на додану вартість, та остаточно просив стягнути із ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану ним під час неналежного виконання трудових обовязків, в сумі 58 603,92 грн., з яких: 48 836,60 грн. - сума нестачі, та 9767,32 грн. ПДВ. Також позивач просив стягнути 1378,00 грн. судового збору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.12.2017 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Закарпатгаз» матеріальну шкоду завдану ним під час неналежного виконання трудових обовязків в сумі 58 603,92 грн. (в тому числі ПДВ у сумі 9 767,32 грн.). Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Закарпатгаз» судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 Посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ПАТ «Закарпатгаз».

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд не зясував, що ОСОБА_1 був ознайомлений із наказом про проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей тільки 21.06.2016; не відповідає дійсності зазначена в Акті про результати інвентаризації від 18.07.2016 обставина стосовно того, що інвентаризацію проведено із 21.06.2016 по 24.06.2016, оскільки це суперечить складеним інвентаризаційним описам від 14.06.2016 та 16.06.2016; фактично інвентаризація не проводилася 14.06.2016 та 16.06.2016, оскільки відповідач із 13.06.2016 по 17.06.2016 перебував на лікарняному, інвентаризацію не можна було проводити без нього як матеріально-відповідальної особи, і у комісії не було доступу до ТМЦ; судом не надано оцінки службовим запискам відповідача, у яких він вказував на те, що комісією зазначено товари як відсутні, однак такі, за його твердженням, фактично знаходяться на складі підприємства; позивач не надав докази прийняття відповідачем на відповідальне зберігання товарно-матеріальних цінностей.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 12, 13, 77-81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, які розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доазування не може ґрунтуватись на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 363 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Закарпатгаз» довів наявність умов для покладення на ОСОБА_1 матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини, а також підтвердив належними й допустимими доказами розмір цієї шкоди в сумі 58 603,92 грн.

Проте із таким висновком місцевого суду погодитися не можна.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що із 06.11.2015 ОСОБА_1 займав посаду завідувача складу ПАТ «Закарпатгаз» згідно наказу про прийняття на роботу №ЗК000000140-УЖГ2377 від 05.11.2015.

Ст. 135-1 КЗпП України встановлює, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

06.11.2015 між ПАТ «Закарпатгаз та ОСОБА_1 було укладено Договір про повну матеріальну відповідальність, з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей та врегулювання відносин між Товариством та працівником, що займає посаду, безпосередньо повязану зі збереженням ввірених йому матеріальних цінностей.

Згідно укладеного Договору відповідач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей, у звязку з чим, зокрема, зобовязався:

- дбайливо ставитись до переданих йому на зберігання чи з іншою метою матеріальних цінностей ПАТ «Закарпатгаз» і вжити заходів для попередження шкоди;

- своєчасно повідомляти адміністрацію ПАТ «Закарпатгаз» про всі обставини, які загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей;

- вести облік, складати і подавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей;

- брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей.

Відповідач належить до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, а посаду завідувача складу визначено Переліком посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету ОСОБА_3 Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної ОСОБА_3 Професійних Спілок від 28.12.1977 N 447/24.

Наказом від 14.07.2016 №179/ОС ОСОБА_1 звільнено з указаної посади за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпП України.

До звільнення відповідача наказом Голови правління ПАТ «Закарпатгаз» від 13.06.2016 №13.2-174-0616 було створено комісію для проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей у підзвіті в завідувача складу ОСОБА_1 та у начальника управління матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_4

Згідно інвентаризаційного опису № ЗК 000000104 від 16.06.2016 фактична сума наявних ТМЦ у матеріально відповідальної особи ОСОБА_1 становить 3 085 770,91 грн., а згідно даних бухгалтерського обліку 3 072 646,07 грн., у звязку з чим відхилення складає 13124,84 грн. (а.с. 28-41). Згідно інвентаризаційного опису № ЗК 000000102 від 16.06.2016 фактична сума наявних ТМЦ (без зазначення матеріально відповідальної особи) становить 1875,00 грн., що відповідає даним бухгалтерського обліку 1875,00 грн. (а.с. 42-44).

Позивач вказував, що за результатами інвентаризації встановлено нестачу по 976,355 найменуваннях на загальну суму 70360,78 грн. та лишків по 3540,64 найменуваннях на загальну суму 83485,62 грн.

У протоколі № 1 інвентаризаційної комісії від 18.07.2016 вказано, що загальна сума наявних ТМЦ за інвентаризаційними описами № ЗК 000000104 та ЗК 000000102 становить 3087645,91 грн. (а.с. 17). Проаналізувавши розбіжності по кожному найменуванню, комісією здійснено зарахування однорідних товарно-матеріальних цінностей (пересортиця) по 222,20 найменуваннях на загальну суму 21 524,18 грн. Кінцевий результат лишків в кількості 3322,44 найменувань, з урахуванням різниці в ціні, на загальну суму 63961,44 грн. оприбутковано, а нестачу в кількості 754,155 найменувань, з урахуванням різниці в ціні, на загальну суму 48 836,60 грн. без з ПДВ, віднесено за рахунок Відповідача.

Акт про результати інвентаризації ТМЦ складено 18.07.2016 (через чотири дні після звільнення ОСОБА_1М.), у якому зазначено, зокрема, що ОСОБА_1 своїми діями та халатним відношенням до виконання своїх посадових обовязків завдав товариству збитків на загальну суму 48 836,60 грн. без з ПДВ. (а.с. 25-27).

На обґрунтування збільшених вимог товариство вказувало, що у позивача виникло зобовязання із сплати ПДВ у розмірі 20% від суми збитків, що становить 9767,32 грн., а тому з відповідача стягненню підлягають 58603,92 грн.

Відповідно до п.3 Договору про повну матеріальну відповідальність від 06.11.2015, укладеного між ПАТ «Закарпатгаз» та відповідачем, у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру шкоди, заподіяної ПАТ «Закарпатгаз» та її відшкодування, проводиться відповідно до чинного законодавства.

Згідно посадової інструкції завідувача центральним складом ПАТ «Закарпатгаз», до основних обовязків завідувача складом належать, зокрема, забезпечення зберігання складованих товарно-матеріальних цінностей, додержання режимів їх зберігання, ведення обліку складських операцій, забезпечення додержання правил оформлення та здавання прибутково-видаткових документів, складення встановленої звітності, участь у проведенні інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей.

Посадовою інструкцією завідувача центральним складом ПАТ «Закарпатгаз» передбачено відповідальність завідувача складом за неналежне виконання своїх посадових обовязків в межах, визначених законодавством про працю, та за завдання матеріальної шкоди - в межах, визначених чинним цивільним законодавством та законодавством про працю.

Згідно ст. 138 КЗПП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Статтею 130 КЗПП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Стаття 131 КЗпП України встановлює положення, згідно з яким працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Згідно з ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема, працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст. 135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації ніколи визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, згідно з установленими нормами.

Відповідно до роз'яснень п. З постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками", у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах.

Відповідно до положень ст.136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Стаття 233 КЗпП України передбачає, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Порядок проведення інвентаризації активів і зобов'язань та оформлення її результатів визначає «Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879 (далі Положення).

Згідно абзацу 5 пункту 1 розділу 2 Положення інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи.

Згідно пункту 7 Положення проведення інвентаризації є обов'язковим, зокрема, у разі зміни матеріально відповідальних осіб.

Матеріально відповідальні особи дають в інвентаризаційному описі розписки про те, що до початку інвентаризації всі прибуткові та видаткові документи на активи здані в бухгалтерію, що всі цінності, які надійшли під їх відповідальність, оприбутковані, а ті, що вибули, списані (абзац 2 пункту 6 розділу 2 Положення).

Інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами. При цьому матеріально відповідальні особи дають розписку, в якій підтверджується, що перевірка активів відбулася в їх присутності, у зв'язку з чим претензій до членів комісії вони не мають, та що вони приймають на відповідальне зберігання перелічені в описі активи. При проведенні інвентаризації у разі зміни матеріально відповідальної особи та особа, яка приймає активи, дає розписку про отримання активів, а та, яка передає, - про передачу активів (пункт 18 розділу 2 Положення).

Апеляційним судом встановлено, що Акт про результати інвентаризації ТМЦ від 18.07.2016 був виготовлений відповідачем із суттєвими порушеннями. Так, не відповідає дійсності зазначена в ньому обставина про те, що інвентаризацію проведено із 21.06.2016 по 24.06.2016, оскільки це суперечить складеним інвентаризаційним описам від 16.06.2016 ЗК № 000000104, ЗК № 000000102 та протоколу № 1 інвентаризаційної комісії, у якому вказано, що інвентаризацію проведено 16.06.2016 (а.с. 17, 28,42); в самому Акті про результати інвентаризації ТМЦ від 18.07.2016 зазначено, що з інвентаризаційними описами від 16.06.2016 ОСОБА_1 ознайомився лише 24.06.2016; у Акті зазначено, що підрахунок фактичної наявності ТМЦ проводився 21 по 24 червня 2016 року, а в ході інвентаризації ТМЦ комісією виявлено численні нестачі та лишки, котрі відображені у інвентаризаційних описах від 14 червня 2016 року та від 16 червня 2016 року; проте в таких інвентаризаційних описах ОСОБА_1М не надано розписки про те, що до початку інвентаризації всі прибуткові та видаткові документи на активи здані в бухгалтерію, що всі цінності, які надійшли під їх відповідальність, оприбутковані, а ті, що вибули, списані; Інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) не підписані матеріально відповідальною особою; матеріально відповідальною особою не надано розписку, в якій підтверджується, що перевірка активів відбулася в її присутності, у зв'язку з чим претензій до членів комісії він не має, та що він приймає на відповідальне зберігання перелічені в описі активи; інвентаризацію проведено без присутності матеріально відповідальної особи ОСОБА_1; відповідач із 13.06.2016 по 17.06.2016 перебував на лікарняному (а.с. 117), а тому проведення інвентаризації 16.06.2016 без матеріально відповідальної особи здійснено з порушенням абз. 5 п. 1 розділу 2 Положення; позивач не надав обґрунтувань щодо можливості доступу комісії до ТМЦ у період відсутності ОСОБА_1,; як у інвентаризаційних описах від 16.06.2016 так і протоколі № 1 інвентаризаційної комісії (а.с. 17, 28,42) вказано, що інвентаризацію проведено 16.06.2016, а відтак після завершення інвентаризації протокол інвентаризаційної комісії керівником підприємства затверджено лише 18.07.2016 - з порушенням строку у 5 робочих днів, усупереч передбаченому п.2 розділу 4 Положення.

З урахуванням того, що згідно підписаного ОСОБА_1 інвентаризаційного опису № ЗК 000000333 від 01.12.2015 фактична наявність ТМЦ становила 2025098,37 грн., котра відповідала даним бухгалтерського обліку - 2025098,37 грн. (а.с. 103), позивач не надав належних і допустимих доказів прийняття відповідачем на відповідальне зберігання товарно-матеріальних цінностей саме в розмірі 3087645,91 грн. (загальна сума ТМЦ за інвентаризаційними описами № ЗК 000000104 та ЗК 000000102), та зокрема ТМЦ щодо яких виявлено нестачу на загальну суму 70 360,78 грн., з яких у результаті пересортиці на рахунок відповідача віднесено 48836,60 грн. (на які нараховано 9767,32 грн. ПДВ).

Крім цього, відповідно до п. 1 розділу 4 Положення висновки щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобов'язань і даними бухгалтерського обліку, які наводяться в звіряльних відомостях, та пропозиції щодо їх врегулювання відображаються інвентаризаційною комісією у протоколі, що складається після закінчення інвентаризації і передається на розгляд та затвердження керівнику підприємства. У протоколі наводяться: причини нестач, втрат, лишків, а також пропозиції щодо заліку внаслідок пересортиці, списання нестач в межах норм природного убутку, а також понаднормових нестач і втрат від псування цінностей із зазначенням причин та вжитих заходів щодо запобігання таким втратам і нестачам. Підприємства можуть додавати до протоколів іншу інформацію, що є суттєвою для прийняття рішень щодо визнання і оцінки активів і зобов'язань та розкриття відповідної інформації у фінансовій звітності.

Встановлення й аналіз причин виникнення нестач і лишків є одним з основних завдань інвентаризаційних комісій. Основними причинами виникнення нестач і надлишків, зокрема можуть бути: відсутність належного контролю, як наслідок, крадіжки; несвоєчасне або неправильне проведення в бухгалтерському обліку документів - накладних на прибуття товару, накладних на відпускання, актів на списання товару, тощо.

При цьому, якщо лишки товарів утворилися через бухгалтерські помилки, тобто ці товари були фактично придбані, що підтверджують відповідні прибуткові документи, то підприємство - платник ПДВ має право включити до складу податкового кредиту суми ПДВ, сплачені (нараховані) у звязку з придбанням таких товарів.

У протоколі № 1 інвентаризаційної комісії від 18.07.2016 зазначено в одній колонці спільну причини для лишків та нестач неналежне виконання посадових обовязків (без зазначення посадової особи, що їх допустила), проте не встановлено дійсних причин виникнення лишків (бухгалтерські помилки; обєкти помилково не були оприбутковані або їх помилково списали; розкрадання, тощо), сума яких за результатом інвентаризації становила 83485,62 грн., тобто була більшою за суму нестач у розмірі 70360,78 грн.

Також, згідно пункту 13 розділу 2 Положення після закінчення інвентаризації, проведеної робочими інвентаризаційними комісіями, інвентаризаційною комісією за участю членів робочих інвентаризаційних комісій і матеріально відповідальних осіб можуть проводитись контрольні перевірки, але обов'язково до відкриття складу, де проводилась інвентаризація. При цьому перевіряються з інвентаризаційного опису найбільш суттєві за вартістю активи та ті, що користуються підвищеним попитом. У разі виявлення значних розходжень між даними інвентаризаційного опису і даними контрольної перевірки призначається новий склад робочої інвентаризаційної комісії для проведення повторної інвентаризації .

Інвентаризаційні описи, акти інвентаризації, звіряльні відомості оформлюються відповідно до вимог, установлених Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за N 168/704 (із змінами), для первинних документів з урахуванням обов'язкових реквізитів та вимог, передбачених цим Положенням. Матеріали інвентаризації можуть бути заповнені як рукописним способом, так і за допомогою електронних засобів обробки інформації (пункт 14 розділу 2 Положення).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 зазначав, що інвентаризаційною комісією в акті зазначено товари як відсутні, однак такі, фактично знаходилися на складі підприємства, зокрема за 14-ма найменуваннями на загальну суму 49438,45 грн. (а.с. 62-63).

Ту обставину, що ОСОБА_1 пропонував здійснити контрольні перевірки позивач визнає, про що також зазначено у Акті про результати інвентаризації ТМЦ від 18.07.2016 (а.с. 26).

Проте позивач не надав належних і допустимих доказів здійснення контрольної перевірки, яку пропонував зробити ОСОБА_1 (а.с. 26), того факту, які ТМЦ перевірялися інвентаризаційною комісією за участю матеріально відповідальної особи. Саме по собі посилання позивача, що здійснення контрольної перевірки може бути підтверджено записами камер відеоспостереження є голослівним, а факт проведення контрольних перевірок та їх результатів позивачем не доведено.

Крім того, з Акту про результати інвентаризації ТМЦ від 18.07.2016 слідує, що в ході проведення інвентаризації провідний бухгалтер ОСОБА_5 неодноразово вносила зміни до даних бухгалтерського обліку «заднім числом» без погодження з інвентаризаційною комісією, що спотворювало інформацію про наявність ТМЦ на складі та ускладнювало проведення перевірки. Також в процесі інвентаризації, головним бухгалтером ОСОБА_6 навмисно був обмежений доступ членам комісії до програмного комплексу 1С «Підприємство», що перешкоджало належному проведенню інвентаризації.

Оцінюючи обставини даної справи у сукупності, колегія суддів вважає, що інвентаризацію ТМЦ здійснено із суттєвими порушеннями, які унеможливили установлення дійсних лишків та нестач ТМЦ шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; позивач не надав доказів здійснення контрольної перевірки; долучені позивачем докази (а саме інвентаризаційні описи від 16.06.2016 ЗК № 000000104, ЗК № 000000102, протокол № 1 інвентаризаційної комісії від 18.07.2016, Акт про результати інвентаризації ТМЦ від 18.07.2016) одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а тому є недопустимими й до уваги взятими бути не можуть; відтак позивач не довів належними й допустимими доказами факту нестачі ТМЦ на загальну суму 48 836,60 грн. без ПДВ; що відповідні ТМЦ були отримані ОСОБА_1 під звіт; не підтвердив розмір шкоди, заподіяної підприємству; як наслідок не довів того, що саме винними протиправними діями (бездіяльністю) відповідача заподіяно зазначену позивачем шкоду.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, через невідповідність висновків обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, слід скасувати з підстав, передбачених п.п.3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Закарпатгаз».

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у позові ПАТ «Закарпатгаз» відмовлено, на із позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2067,00 грн. судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ст. 381, 382 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» (88015, м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2, ) на користь ОСОБА_1 (89421, Ужгородський район, с. Сторожниця, вул. Фізкультурна, буд. 16, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 2067,00 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2018 року.

Головуюча:

Судді: