Справа №463/4675/17
Провадження №2/463/654/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19.08.2013 року в загальному розмірі 21 156,02 грн. Як на підставу позову посилається на порушення відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 19.08.2013р. року між банком та відповідачем укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Зміна кредитного ліміту можевідбуватись за рішенням банку, який може прийняти таке рішення в будь-який момент.Поставивши свій підпис у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір. Відповідач, приєднавшись до договору погодилась зі всіма його умовами, а банк в свою чергу, видав їй обумовлену суму коштів на засадах поворотності та платності. Однак, остання обовязку щодо повернення коштів не виконує, внаслідок чого станом на 18.05.2017р. загальний розмір заборгованості становить 21156,02 грн., яка складається з наступного: 2024,91 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17647,49 грн. заборгованість про процентах за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 983,62 грн. штраф (процентна складова). Дану суму просить стягнути в примусовому порядку.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.06.2018р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 30.07.2018р. розгляд справи відкладено у звязку з відсутністю підтвердження про отримання учасниками справи ухвали про відкриття провадження, з визначеними строками.

Відповідачу визначено пятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, однак у вказаний строк відповідачем відзиву на позовну заяву не подано, тому згідно вимог п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечив позивач.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З оглянутої в судовому засіданні копії заяви клієнта від 19.08.2013р. (а.с.3) вбачається, що відповідач, ознайомлена та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, та виражає свою згоду, що всі ці документи складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надає відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до заяви відповідача та ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг, позивач видав відповідачу кредитну картку з обумовленим лімітом кредитних коштів, а відтак, слід вважати встановленим, що позивач виконав свої зобовязання за договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 не належним чином виконує зобовязання по кредитному договору відповідно до графіку погашення кредиту.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с.3,3зв.), заборгованість за тілом кредиту становить 2024,91 грн., а заборгованість за відсотками 17647,49 грн.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Доказів належного виконання зобовязань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

Враховуючи те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості, виходячи із зазначених банком вихідних даних.

Суд погоджується з нарахованою банком сумою процентів за користування кредитом за період до 30.06.2014 р. в загальному розмірі 678,48 грн. (згідно розрахунку).

Однак, судом встановлено, що починаючи з 31.07.2014 року банком неправильно, в рахунок збільшення, розраховано суму відсотків за користування кредитом, а саме нараховані суми відсотків не відповідають вказаним в розрахунку сумам кредиту.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України проценти за кредитним договором нараховуються за користування саме кредитом (кредитними коштами), а тому суд виходить з того, що базою для нарахування процентів є залишок суми основної (поточної та простроченої) заборгованості за кредитом, і проценти за користування кредитом не повинні нараховуватись на заборгованість із раніше нарахованих процентів та на штрафні санкції (ч. 2 ст.550 ЦК України).

Беручи до уваги визначені банком періоди та суми заборгованості, розміри відсоткових ставок, розмір процентів за користування кредитом нараховується наступним чином:

1)за період з 31.07.2014 р. по 29.08.14 р., з 02.09.2014 р. по 30.09.2014 р.,разом 58 днів, встановлена банком відсоткова ставка за вказаний період - 30%.

2024,91 грн. х 30% : 360 днів = 1,69 відсоткова ставка за 1 день у вказаний період.

58днів х 1,69 = 98,02 грн. сума відсотків за вказаний вище період.

2)за період з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р.,з13.11.2014 р. по 30.11.2014 р.,з 31.12.2014 р. по 31.01.2015 р., з 28.02.2015 р. 31.03.2015 р., разом 109 днів, встановлена банком відсоткова ставка за вказаний період 38,40%.

2024,91грн. х 38,40% : 360 днів = 2,16 відсоткова ставка за 1 день у вказаний період.

109 днів х 2,16 = 235,44 грн. - сума відсотків за вказаний вище період.

3)за період з 01.04.2015 р. по 18.05.2017 р., разом 749 днів, встановлена банком відсоткова ставка за вказаний період 46,80%.

2024,91 грн. х 46,80% : 360 днів = 2,63 - відсоткова ставка за 1 день у вказаний період.

749 днів х 2,63 = 1969,87 грн. сума відсотків за вказаний вище період.

Всього сума відсотків за користування кредитом за весь період, що підлягає стягненню складає 2975,81 грн. (92,02 + 234,44 + 1969,87 + 678,48 = 2975,81).

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 2024,91 грн. та 2975,81 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, що разом становить 5000,72 грн.

Що стосується вимоги про стягнення штрафних санкцій, а саме 500 грн. штрафу (фіксована ставка), 983,62 грн. штрафу (процентна складова), в її задоволенні належить відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини випливають із договору приєднання, укладеного у відповідності до вимог ст. 634 ЦК України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання ст. 549 ЦК України.

Положення про стягнення обрахованих позивачем штрафних санкцій, які за своєю юридичною природою є неустойкою передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.6-8).

За правилами ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У подібній, проте не аналогічній цивільній справі № 6-240цс14 Верховний Суд України в своїй постанові від 11.02.2015р. вказав, що ОСОБА_2 та правила надання банківських послуг, які відповідачем не підписувались, не є складовою укладеного між сторонами договору.

В свою чергу, під час розгляду іншої цивільної справи № 6-2320цс16 з аналогічними правовідносинами Верховний Суд України скасував рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення вимог про стягнення пені та штрафів та направивши справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_2 надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифи не містять підпису відповідача, а суд при цьому не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці ОСОБА_2 є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці ОСОБА_2 мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту.

Більше того, відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

У справі яка розглядається долучені позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.5) не містять підпису відповідача, що в сукупності, свідчить про недоведеність позивачем вимоги про стягнення неустойки, оскільки немає належних і допустимих доказів про те, що саме такі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 діяли на момент укладення договору і що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи лише заяву позичальника.

Згідно ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, оскільки умови укладеного між сторонами договору про стягнення штрафних санкцій, які відповідачем не підписувались в силу вимог ч. 2 ст. 547 ЦК України є нікчемними, підстави для стягнення з відповідача 500 грн. штрафу (фіксована ставка), 983,62 грн. штрафу (процентна складова) відсутні і тому, в цій частині позов слід залишити без задоволення, що відповідає правому висновку Верховного Суду, сформульованому під час розгляду цивільної справи № 203/5497/13-ц.

Згідно ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Виключення умови про стягнення неустойки, яка по суті є відповідальністю відповідача за порушення грошового зобовязання у кредитних правовідносинах, де останній вважається слабшою ланкою, свідчить про наявність обґрунтованого припущення, що без такої умови договір був би укладений.

Тому, позов належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача лише суму заборгованості за кредитом та відсотками в загальному розмірі 5000,72 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1600 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.15).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,280-282ЦПК України, ст.ст. 3, 8, 11, 15, 16, 207, 215, 216, 217, 509, 526, 534, 607, 610, 625, 629, 634, 638, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Львів, вул. Туркменська,30/1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» (м. Дніпро, вул. Батумська,11, , МФО 307770, рахунок для погашення заборгованості №0010) заборгованість за договірним зобовязанням в розмірі 5000,72 (пять тисяч грн. сімдесят дві коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент банк» 1600 грн. судового збору (рахунок №0001).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Леньо С. І.