Справа№592/250/17
Провадження №2-др/592/25/18

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2018 року м.Суми
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого: судді Бичкова І. Г. ,
за участю секретаря судового засідання: Чайка Т. В. .
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми заяву представника позивача ОСОБА_1 за договором адвоката ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі № 592/250/17 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Ковпаківський відділ державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області про захист прав споживачів, -
Представники відповідача та третьої особи повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявились, про причини неявки суду не повідомили. Їхня неявка не є перешкодою для розгляду справи (т. 2 а. с. 15 18) .
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.
У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Згідно ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 430 ЦПК України. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Із змісту п. 20 ч. 1 ст. 353 ЦПК України вбачається, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови ухвалити додаткове рішення.
Згідно ч. 3 ст. 365 ЦПК України, якщо під час вивчення матеріалів справи суд виявить нерозглянуті зауваження на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами, нерозглянуті письмові зауваження щодо повноти чи неправильності протоколу судового засідання, невирішене питання про ухвалення додаткового рішення, суд постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.
Із змісту п. 3 ч. 1 ст. 389 ЦПК України вбачається, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення.
Із змісту п. 15.9. розд. XIII Перехідні положення ЦПК України вбачається, що, якщо на момент надходження заяви про ухвалення додаткового рішення справа у відповідному суді відсутня, суд витребовує справу із суду нижчої інстанції протягом пяти днів з дня надходження відповідної заяви, а суд нижчої інстанції направляє справу до суду, який її витребував, не пізніше наступного дня з дня надходження відповідної вимоги суду. У такому випадку подана заява розглядається протягом десяти днів з дня надходження справи до суду, який має її розглядати.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Із змісту п. п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України вбачається, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: - на професійну правничу допомогу; - повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, а також їх документального обґрунтування.
У відповідності до ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) , виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) ; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ; 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, повязані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.
Із змісту п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України вбачається, що інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Так, право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України в рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009, від 11.07.2013 року № 6-рп/2013.
З 15.12.2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
З матеріалів справи вбачається, що 30.08.2017 року представник позивача ОСОБА_1 за договором адвокат ОСОБА_2 подав до Ковпаківського районного суду м. Суми заяву, в якій він просив суд під час прийняття рішення у справі вирішити питання судових витрат ОСОБА_1 на правову допомогу (т. 1 а. с. 62) .
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача ОСОБА_1 за договором адвокатом ОСОБА_2 було надано копії наступних документів: - копію витягу з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т. 1 а. с. 63) ; - копію свідоцтва про сплату єдиного податку (т. 1 а. с. 64) ; - копію договору про надання юридичних послуг від 29.12.2016 року (т. 1 а. с. 65) ; - копію акту приймання-передачі наданих послуг від 03.08.2017 року та копію квитанції про оплату послуг від 29.12.2017 року в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. (т. 1 а. с. 67) .
При визначенні суми відшкодування суд виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) , а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує й Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі Двойних проти України (п. 80) , від 10.12.2009 року у справі Гімайдуліна й інші проти України (п. п. 34 36) , від 23.01.2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України , від 26.02.2015 року у справі Баришевський проти України (п. 95) зазначено про те, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено про те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (Рішення Європейського суду з прав людини у справі East/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014 року) .
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (Серявін та інші проти України (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04) .
Отже, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи: - копія витягу з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т. 1 а. с. 63) ; - копія свідоцтва про сплату єдиного податку (т. 1 а. с. 64) ; - копія договору про надання юридичних послуг від 29.12.2016 року (т. 1 а. с. 65) ; - копія акту приймання-передачі наданих послуг від 03.08.2017 року та копія квитанції про оплату послуг від 29.12.2017 року в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір був доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Зазначені представником позивача ОСОБА_1 за договором адвокатом ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. є не завищеними, належним чином обґрунтованими та не становлять надмірний тягар для відповідача, що не суперечить принципу розподілу судових витрат.
Згідно ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах , який був чинний в період надання правової допомоги, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. п.47, 48 постанови Пленуму Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року право на правову допомогу гарантовано ст. ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16.11.2000 року № 13-рп/2000; рішення від 30.09.2009 року № 23-рп/2009; рішення від 11.07.2013 року № 6-рп/2013) .
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів) .
За вказаних обставин, витрати на професійну правничу допомогу є співмірними із складністю справи та наданих послуг, часом, витраченим на надання послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 268, 272 ЦПК України, -
Заяву представника позивача ОСОБА_1 за договором адвоката ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі № 592/250/17 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Ковпаківський відділ державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області про захист прав споживачів задовольнити.
Додаткове рішення може бути оскаржене.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков