Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 757/13638/17-ц

провадження № 61-14735св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича»,

представник позивача - Бурка ВалерійВолодимирович,

відповідачі: Держава України в особі Міністерства юстиції України, Державна казначейська служба України,

представники Міністерства юстиції України: Барбух Вікторія Володимирівна, Доліна Інна Вікторівна,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича», яка підписана представником Буркою ВалеріємВолодимировичем, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року в складі судді: Батрин О. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 червня 2017 року в складі колегії суддів: Кравець В. А., Махлай Л. Д., Крижанівської Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича» звернулося до суду з позовом до Держави України в особі Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних судових рішень, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію.

Позовна заява мотивована тим, що на порушення гарантованих статтями 8, 40, 55, 56 Конституції України прав Сокальським районним судом м. Львова, Апеляційним судом Львівської області, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом постановлення незаконних ухвал у справі № 454/1393/14-ц позивача було позбавлено доступу до правосуддя та грубо порушено його права, передбачені Конституцією України, внаслідок чого позивачу було спричинено моральну шкоду.

На підставі викладеного, фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича» просило суд стягнути з Держави Україна на його користь 1 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 червня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відсутні підстави для відшкодування шкоди у відповідності до вимог статті 1176 ЦК України, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів факту заподіяння шкоди та вини відповідачів у її заподіянні.

У липні 2017 року фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, яка підписана представником Буркою В. В., в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з'ясували обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого суди не виконали норми Конституції України, висновки судів не відповідають обставинам справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України, якою керувався суд і яка була чинною на час ухвалення судового рішення, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналогічна норма міститься й у статті 19 чинною ЦПК України.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) було передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно зі встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Стаття 4 ГПК України передбачає право юридичної особи на звернення до господарського суду.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи (частина перша статті 1 Закону України «Про фермерське господарство»).

Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК.

Майнові відносини (у розумінні статті 4 ГК України) суб'єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб'єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК та ГПК України.

Такі висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 березня 2018 року в справі № 461/1930/16-ц (провадження № 14-60цс18).

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 454/1668/17.

У справі, що переглядається, фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича» заявило вимогу до Держави України в особі Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України лише про відшкодування моральної шкоди, заподіяної діями суб'єкта владних повноважень, така вимога не об'єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом така вимога повинна була розглядатися в господарському судочинстві.

Таким чином, судам слід було закрити провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Отже, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржені рішення підлягають скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 червня 2017 року скасувати.

Провадження у справі № 757/13638/17-ц за позовом фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» до Держави України в особі Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних судових рішень, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію закрити.

Повідомити фермерському господарству «Бурки Віталія Володимировича», що розгляд його справи віднесений до юрисдикції господарського суду.

З моменту прийняття постанови рішення Печерського районного суду м. Києва

від 25 квітня 2017 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 27 червня

2017 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат