Постанова

Іменем України

04 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 180/2163/15-ц

провадження № 61-23749св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року в складі колегії суддів: Повєткіна В. В. Рудь В. В., Глущенко Н. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Марганецький ГЗК») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 02 листопада 2011 року ОСОБА_4 працював на посаді гірничого майстра дільниці конвейєрного транспорту відокремленої дільниці шахти ПАТ «Марганецький ГЗК». 30 червня 2015 року позивач був звільнений із займаної посади у зв'язку із систематичним невиконанням трудових обов'язків без поважних причин, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. ОСОБА_4 належним чином виконував свої службові обов'язки. Позивач стверджував, що оскаржуваний наказ не містить законних та обґрунтованих обставин вчинення допущеного проступку, підстав прийняття рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності із обґрунтуванням обрання певного виду стягнення. Звільнення відбулось всупереч вимог трудового законодавства, оскільки профспілковий орган не надав своєї згоди на звільнення, а позивач не вимагав надати пояснення щодо обставин дисциплінарного проступку. Вказував, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду.

На підставі викладеного ОСОБА_4 з урахуванням уточнених позовних вимог просив: визнати незаконним та скасувати наказ від 30 червня 2015 року про його звільнення із займаної посади гірничого майстра дільниці конвейєрного транспорту ПАТ «Марганецький ГЗК» на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України; поновити на роботі з 30 червня 2015 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 19 737 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 18 січня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Марганецький ГЗК» від 30 червня 2015 року про звільнення ОСОБА_4 на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді гірничого майстра дільниці конвеєрного транспорту відокремленої дільниці шахти 9/10 - шахти 14/15 ПАТ «Марганецький ГЗК» з 30 червня 2015 року. Стягнуто з ПАТ «Марганецький ГЗК» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням виплачених сум допомоги по безробіттю в розмірі 19 403,57 грн, з утриманням усіх податків та обов'язкових платежів, моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Марганецький» в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі з 30 червня 2015 року та в частині стягнення з ПАТ «Марганецький ГЗК» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за один місяць у розмірі 3 746,38 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 з 06 березня 2002 року знаходився у трудових відносинах з ПАТ «Марганецький ГЗК» та з 02 січня 2014 року працював гірничим майстром дільниці конвеєрного транспорту відокремленої дільниці шахти 9/10 - шахти 14/15, де 25 травня 2015 року під час роботи у першу зміну з 22.15 год. до 06.15 год. ним порушені правила внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції, проте, при звільненні позивача відповідачем порушено порядок звільнення, встановлений статтею 43 КЗпП України та частиною першою статті 149 КЗпП України, а саме: не отримано згоди профспілкової організації на звільнення та не витребувано письмового пояснення.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що факт порушення позивачем трудової дисципліни підтверджено зібраними у справі доказами. Позивач відмовився надати пояснення щодо свого знаходження на поверхні у диспетчерській шахти, а не в шахті. Разом з тим, відсутність згоди профспілкової організації на звільнення працівника не може бути підставою для його поновлення у разі порушення ним трудової дисципліни, що є підставною для застосування норми пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що при звільнені ОСОБА_4 відповідачем порушено порядок звільнення, встановлений статтею 43 КЗпП України, а також вимоги частини першої статті 149 КЗпП України, а саме: не отримано згоди профспілкової організації, членом якої є позивач, та не витребувано в порушника трудової дисципліни письмового пояснення.

У травні 2017 року ПАТ «Марганецький ГЗК» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що позивачем допущено систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідач двічі звертався до профспілкового органу із заявами про надання згоди на звільнення позивача. 02 липня 2015 року первинна профспілкова організація, членом якої є позивач, надала згоду на звільнення ОСОБА_4 на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, що підтверджується листом від 02 липня 2015 року № 23, який знаходиться в матеріалах справи. Разом з тим, невчасне вирішення профспілковою організацією питання про надання згоди на звільнення працівника не може бути підставою для його поновлення на роботі. «Марганецький ГЗК» пропонувало надати ОСОБА_4 пояснення щодо встановлених порушень, проте він відмовився, що підтверджується матеріалами справи.

11 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що з 02 листопада 2011 року ОСОБА_4 працював на посаді гірничого майстра дільниці конвейєрного транспорту відокремленої дільниці шахти ПАТ «Марганецький ГЗК».

До позивача були застосовані дисциплінарні стягнення відповідно до наказів від 22 серпня 2014 року № 334/к, від 26 серпня 2014 року № 338/к, від 09 вересня 2014 року № 367/к. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування вказаних наказів про застосування дисциплінарних стягнень.

Суди встановили, що 25 травня 2015 року ОСОБА_4, працюючи згідно затвердженого графіку виходів на роботу в першу зміну, в період робочого часу з 22.15 год. до 02.00 год. в шахту не спускався, а знаходився на поверхні та в диспетчерській шахти, контроль за станом робіт, які проводилися, не здійснював, робочі місця своїх підлеглих не відвідував, огляд конвеєрних ліній та гірничих виробіток не проводив; виїзд позивача з шахти зафіксований о 05.00 год, отже фактично відпрацьований ним час під землею складав 3 год.

Наказом ПАТ «Марганецький ГЗК» від 30 червня 2015 року № 354/к «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення» ОСОБА_4 звільнено з 30 червня 2015 року на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання з поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України допускається розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу при систематичному невиконанні працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Разом з тим згідно частини дев'ятої статті 43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 15 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або судді при підготовці справи до судового розгляду.

Таким чином підставою для поновлення на роботі є лише обґрунтована відмова профспілкового органу в наданні згоди на звільнення, а не сам факт звільнення без згоди профспілкового органу, до якого з відповідною заявою звертався роботодавець.

Факт надання профспілковим органом згоди на звільнення позивача перевірений апеляційним судом, на вимогу якого наданий протокол засідання профспілкового органу з цього питання.

Відповідно до частини першої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Згідно з актом порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції від 25 травня 2015 року та актом про відмову надати письмові пояснення від 25 травня 2015 року позивач відмовився надати пояснення щодо свого знаходження на поверхні в диспетчерській шахти, а не в самі шахті.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що факт порушення позивачем трудової дисципліни підтверджено зібраними у справі доказами. Позивач відмовився надати пояснення щодо свого знаходження на поверхні у диспетчерській шахти, а не в шахті. Разом з тим, відсутність згоди профспілкової організації на звільнення працівника не може бути підставою для його поновлення у разі порушення ним трудової дисципліни, що є підставною для застосування норми пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у позові, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В.С. Висоцька

В. В. Пророк