ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року

м.Суми

Справа №592/2832/18

Номер провадження 22-ц/788/1098/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Кононенко О. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представники позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 травня 2018 року в складі судді Бичкова І.Г., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом через свого представника, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 7477,62 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 17.05.2017 року його було звільнено з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні з ним не був проведений повний розрахунок, у зв'язку з чим він був змушений звернутись до суду. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.01.2018 року на його користь стягнуто з відповідача невиплачену заробітну плату в сумі 24861,06 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 21993,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 300,00 грн. Заборгованість по заробітній платі була виплачена лише 07.03.2018 року, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом. Тому, враховуючи, розмір середньоденної заробітної плати 291,93 грн та строк затримки виплати заробітної плати з 18.01.2018 року по 07.03.2018 року 34 робочих дні при п'ятиденному робочому тижні, підлягає стягненню 7477,62 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.05.2018 року позов задоволено та стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.01.2018 року по 07.03.2018 року в сумі 4618,53 грн., з послідуючим утриманням всіх податків і обов'язкових платежів. Допущено негайне виконання рішення в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні стягується по день ухвалення рішення про стягнення заробітної плати, а не по день його повного виконання.

Відзиву на апеляційну скаргу стороною відповідача не направлено.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з позивачем не було проведено розрахунок при звільненні у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, тому є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу. Однак, враховуючи триденний робочий тиждень на підприємстві, сума стягнення підлягає зменшенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» та наказом по підприємству його було звільнено 17.05.2017 року за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 6, 7).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.01.2018 року з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 24861,06 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 21993,00 грн, моральну шкоду в розмірі 300,00 грн (а.с. 9-10).

Цим же рішенням вставлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 219,93 грн.

Відповідно до виписки відділення № 1 ПУМБ в м. Суми по особовому рахунку ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати йому було виплачено 07.03.2018 року (а.с. 11).

Наказом від 21.03.2014 року № 75 з 26.05.2014 року для усіх працівників підприємства встановлено неповний робочий тиждень з наступним режимом роботи: триденний неповний робочий тиждень - робочі дні: понеділок, вівторок, середа, період неповного робочого тижня 24 години. Керівникам самостійних структурних підрозділів ПАТ по узгодженню з функціональними директорами особовими наказами, при наявності згоди працівників, можуть встановлювати робочі дні, відмінні від вказаних в п.1 цього наказу із збереженням тривалого неповного робочого тижня 24 години; п'ятиденний робочий тиждень з неповним робочим днем, із збереженням загального тривалого тижня 24 години. Оплата праці робітникам ПАТ проводити пропорційно відпрацьованому часу (а.с. 24).

Відповідно до статей 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з пунктами 1-4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом другим Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом, 3 та 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата: доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Пунктом 8 Порядку унормовано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

У даному ж випадку, як зазначено вище, на підприємстві діє неповний трьохденний робочий тиждень, установлений наказом від 21.03.2014 року № 75. Триденний робочий тиждень діяв у томі числі і для позивача до моменту його звільнення.

Отже, ураховуючи, що середньоденна заробітна плата позивача становила 219,93 грн, розмір його середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18.01.2018 року по 07.03.2018 року, виходячи із 21 робочого дня, становить 4618,53 грн (219,93х21).

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та вірно стягнув з відповідача 4618,53 грн середнього заробітну за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з встановленоо рафіку роботи на підприємстві з 3-денного робочого тиждня.

Посилання заявника на те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у даному випадку має бути стягнутий по день ухвалення рішення є безпідставними, оскільки в силу положень ст. 117 КЗпП України такі виплати проводяться по день фактичного розрахунку, яким є саме 07.03.2018 року - день коли позивач мав реальну можливість користуватися та розпоряджатися коштами.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах № 6-788цс16 від 14.12.2016 року та № 6-144 цс13 від 29.01.2014 року, відповідно до яких не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У своєму рішенні Конституційний суд України від 22.02.2012 №4-рп/2012 визначив, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня коли з ним фактично розрахувалися.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: Т.А. Левченко

О.Ю.Кононен