Постанова

Іменем України

06 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 641/13571/13-ц

провадження № 61-31479св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Колтунової А. І., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2013 року комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі - КП «Харківські теплові мережі») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання.

Позов мотивовано тим, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Неповна та несвоєчасна оплата (неоплата) послуг відповідачами, як споживачами таких послуг, у період з 01 жовтня

2009 року по 28 лютого 2013 року, призвела до виникнення заборгованості, яка, станом на 03 грудня 2013 року становить 8 700,85 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідачів вказану заборгованість.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова

від 26 грудня 2013 року, у складі судді Богдан М. В., позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4,

ОСОБА_5 на користь КП «Харківські теплові мережі» 4 947,36 грн заборгованості за надані послуги. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4, ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору в розмірі

229,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що одержання відповідачами наданих КП «Харківські теплові мережі» послуг, а також відсутність їх відмови від отримання таких, вказує на визначений законодавством обов'язок відповідачів, як споживачів, своєчасно сплачувати за надані послуги. Враховуючи наявність часткової оплати відповідачів за опалення, станом на грудень 2013 року, розмір заборгованості, нарахованої у період з 01 червня 2010 року по 28 лютого 2013 року становить 4 947,36 грн та підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року заочне рішення місцевого суду скасовано в частині стягнення з ОСОБА_5 судового збору. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що несплата відповідачами за надані позивачем послуги з водопостачання, а також відсутність доказів звернення відповідачів з приводу ненадання або надання неякісних послуг з теплопостачання є підставою для солідарного стягнення з

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виниклої заборгованості. Погоджуючись із рішенням місцевого суду в частині стягнення заборгованості, суд апеляційної інстанції вказав на помилковість стягнення судового збору з ОСОБА_5, оскільки вона є інвалідом 2 групи та звільнена від його сплати.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявники зазначають, що апеляційним судом, при ухваленні оскаржуваного рішення, не враховано скрутний матеріальний стан відповідачів, у зв'язку з чим безпідставно стягнув з них виниклу суму заборгованості, яка, на їх переконання, має бути погашена за рахунок коштів державного або місцевого бюджету.

Позивач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що відповідачі проживають у квартирі № 91 багатоквартирного будинку по просп. Сталінграду, 136-В у м. Харкові, який підключено до централізованої системи опалення і гарячого водопостачання.

Послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання у вказаний будинок здійснює КП «Харківські теплові мережі» у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 67, 68 ЖК УРСР наймачі (власники) квартир зобов'язані своєчасно, вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Статтею 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями з договору найму житлового приміщення.

Відповідно до статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості в судовому порядку.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статі 20 Закону України

від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги», абзацу 3 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно положень статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду судами справи) жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, за правилами частини першої статті 57 ЦПК України, у вказаній редакції, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Залишаючи без змін заочне рішення місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем надавалися послуги із централізованого опалення та постачання гарячої води у квартиру, в якій відповідачі мали зареєстроване місце проживання.

Неналежне виконання останніми обов'язку по оплаті наданих послуг призвело до утворення заборгованості у розмірі 4 497,36 грн, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів (із урахуванням здійсненої відповідачами оплати за надані послуги з опалення, станом на грудень 2013 року, у розмірі 1 000 грн). Відповідачами не заперечувався факт підключення будинку по просп. Сталінграду, 136-В у м. Харкові, в якому знаходиться квартира відповідачів, до теплових мереж КП «Харківські теплові мережі» та отримання ними послуг, які надаються даним комунальним підприємством. Відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялись, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення їх від оплати, останніми не надано.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В.Пророк

І. М.Фаловська