Справа № 750/3501/17 Провадження № 22-ц/795/775/2018 Головуючий у I інстанції - Рахманкулова І. П. Доповідач - Вінгаль В. М.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

голови судового засідання - судді ВІНГАЛЬ В.М.,

суддів: ГУБАР В.С., КУЗЮРИ Л.В.,

за участю секретаря судового засідання: Поклада Д.В., Бивалькевич Т.В.,

позивач: ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про вселення, поділ майна подружжя та визначення порядку користування земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

прізвище судді: Рахманкулова І.П.; час і місце ухвалення рішення: 16 год. 24 хв.; м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення: 27 квітня 2018 року,

УСТАНОВИВ:

06 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якому просив:

- вселити його до будинку № АДРЕСА_2 та визнати за ним право власності на частину вказаного будинку, яка складається з: приміщень на першому поверсі, позначених в технічному паспорті літерами 1-4, площею 22,5 кв.м. та 1-5, площею 23,3 кв.м., та частину тераси а-1 для обладнання окремого входу до цих приміщень через терасу;

- визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 та визначити порядок користування земельною ділянкою для сторін виходячи з технічних даних забудови;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль АUDI-100, 1991 року випуску, сірого кольору, легковий седан В, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

У власності відповідача ОСОБА_3, позивач просив залишити всі інші приміщення та споруди садиби.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 14.02.2011року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3, від якого мають двох дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В період шлюбу, а саме у 2012 році, позивач разом з відповідачем ОСОБА_3 купили земельну ділянку площею 1008 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4) та побудували двоповерховий будинок А-2, який складається з приміщень, позначених в технічному паспорті на будинок. Будинок зводився за допомогою родичів сторін. В період шлюбу сторони купили автомобіль АUDI-100, реєстраційний номер НОМЕР_2. Позивач зазначав, що відповідачі з липня 2016 року зачиняють вхідні двері до вказаного вище будинку і не надають йому можливості проживати в ньому, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом для захисту права, передбаченого ст.63 СК України та ст.369 ЦК України.

05 липня 2017 року представник ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2, у якій просила:

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобіль «АUDI-100» 1991 року випуску, легковий седан сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1;

- виділити автомобіль «АUDI-100» 1991 року випуску, легковий седан сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1 ОСОБА_2 та стягнути з нього на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості зазначеного автомобіля, а саме 30 000 грн. 00 коп.

Зустрічні позовні вимоги обгрунтовані тим, що в період шлюбу, а саме у березні 2011 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було придбано автомобіль «АUDI-100» 1991 року випуску, легковий седан сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З початку 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 припинили фактичні шлюбні відносини в розумінні ст.3 СК України та з цього часу повністю не ведуть спільне господарство, не мають спільного побуту, спільного бюджету та майна. Інше майно, яке ОСОБА_2 просить виділити у порядку поділу спільного майна подружжя було придбано за особисті кошти та з урахуванням того, з 2013 року фактичні шлюбні відносини між ними було припинено, таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя і не підлягає поділу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль АUDI-100, 1991 року випуску, сірого кольору, легковий седан В, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

В іншій частині вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позову про визнання права власності на частину будинку, земельної ділянки та визначення порядку користування земельною ділянкою; задовольнити його позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про вселення його до будинку АДРЕСА_2; задовольнити його позов до ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на частину будинку АДРЕСА_2, яка складається з приміщень на першому поверсі, означених в технічному паспорті літерами 1-4 площею 22,5 кв.м. та 1-5 площею 23,3 кв.м. та частину тераси а-1 для обладнення окремого входу до цих приміщень через террасу відповідно до висновку експертизи №С-94 від 28.03.2018 року; у власності ОСОБА_3 залишити всі інші приміщення та споруди садиби; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: м.Чернігів, вул. Авіації, 25 та визначити порядок користування земельною ділянкою для сторін виходячи з висновку зазначеної вище експертизи.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що фактично кошти на купівлю спірної земельної ділянки та будівництво будинку пішли від продажу 21 квітня 2012 року однокімнатної квартири брата ОСОБА_2 - ОСОБА_8 за 172256 грн. (21528 доларів США), які залишилися у ОСОБА_4-батька відповідачки, який займався купівлею земельної ділянки та зведенням будинку. Скаржник вказує, що у спірний будинок вся сім'я вселилася у грудні 2015 року. На початку липня 2016 року ОСОБА_3 разом з дітьми поїхала на відпочинок, а в її відсутність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не впустили його до будинку. Скаржник заперечує той факт, що він з 2013 року не проживав разом з ОСОБА_3 та дітьми, і не приймав участь у будівництві та наголошує на тому, що його позов про вселення не є надуманим, так як в судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили, що не впускають його до будинку і не впустять.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_9 вважає рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.04.2018 року повністю законним, справедливим, ухваленим без жодного порушення норм матеріального та процесуального права, в зв'язку чим просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення суду без змін. У відзиві зазначено, що будинок побудований та продовжує будуватися за кошти батьків ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як і земельна ділянка площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель придбана також за особисті кошти батьків ОСОБА_3, як в її інтересах, так і в інтересах її батьків.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали даної справи, матеріали справи №750/12702/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та матеріали справи №750/8892/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 2, 5 ст.263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в частині, що оскаржується, таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині визнання за ним права власності на автомобіль і відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль «АUDI-100» 1991 року випуску, легковий седан сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_1, що був придбаний 12.03.2011 року та зареєстрований за ОСОБА_2, є спільним майном подружжя, адже цього факту не заперечує ОСОБА_3.

Рішення суду в зазначеній частині сторонами не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині вселення, поділу майна подружжя та визначення порядку користування земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами участі подружжя коштами або працею в набутті майна (будівництві будинку), а відповідач ОСОБА_4 довів, що саме кошти його сім'ї були вкладені у будівництво будинку на суму більше 1 мільйона 600 тисяч гривень, що повністю дорівнює вартості будинку, визначеної висновком експертів, а також не доведено, що земельну дялнку було придбано за кошти подружжя.

Проте з таким висновком суду не може погодитись апеляційний суд з наступних підстав.

У справі встановлено, що 14 лютого 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Андріївської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, актовий запис №01.

Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.01.2018 року у справі №750/12702/17 задоволено позов ОСОБА_3, розірвано шлюб між подружжям (а.с.99 т.2).

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України, ч.1 ст.60 та ст.63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 ст.60 СК України).

За положеннями ч.1 ст.60 СК України, які узгоджуються з приписами ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України).

Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що під час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у шлюбі, 09 серпня 2012 року подружжя придбало земельну ділянку площею 0,10 га в межах згідно з планом, кадастровий номер НОМЕР_4, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, згідно договору-купівлі продажу земельної ділянки, за реєстровим №1600, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 (а.с.65-67 т.1).

18.01.2016 року на ім»я ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок по АДРЕСА_2 (а.с.72 т.1), який було збудовано на придбаній подружжям земельній ділянці.

Поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України.

Внесення позивачем коштів у придбання земельної ділянки та будівництво будинку підтверджується матеріалами справи, які апеляційний суд вважає достовірними, оскільки дії, які були пов»язані з придбанням майна та відчуженням майна співпадають по часу, а саме: 21.04.2012 року на підставі договору купівлі - продажу ОСОБА_8 продав сину відповідачів ОСОБА_11 та його дружині ОСОБА_12 в рівних частинах однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 корпус 1 за 172256 грн.

01.09.2012 року на підставі договору купівлі - продажу квартири ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як співвласники продали трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 за 182389 грн., частка власності ОСОБА_2 в цій квартирі становила 1/4.

Крім того, позивач працював, оримував заробітну плату, відповідач займалася вихованням дітей, на заробітки за кордон позивач виїхала у 2016 році, тобто, після отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок, будівництвом займався батько відповідачки - ОСОБА_4, про що свідчать докази на придбання будівельних матеріалів та укладені договори на виконання будівельних робіт.

Тобто, належними і допустимими доказами позивачем доведено придбання майна, а саме, земельної ділянки і будівництво житлового будинку за кошти подружжя.

Висновок суду про те, що що житловий будинок побудований за кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - батьків відповідача, зокрема що ними витрачені власні кошти на суму більше 1 мільйона 600 тисяч гривень, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про поділ спільно нажитого майна подружжя, оскільки в даній справі не є предметом позову стягнення понесених ними витрат у будівництво будинку. Відповідачі також не надали угоди про створення спільної сумісної власності, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково прийняв до уваги пояснення свідків у справі, заперечення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти завлених позовних вимог ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна подружжя, які є лише відповідачами у позові про вселення ОСОБА_2 до житлового будинку.

Крім того, відповідач ОСОБА_3, дружина позивача, з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок, збудований за її власні кошти не зверталася і доказів такого придбання не надавала, її письмові пояснення про те, що з 2013 року фактичні шлюбні відносини між нею та ОСОБА_2 було припинено, спірне майно не є спільною сумісною власністю подружжя і не підлягає поділу не знайшли свого підтвердження, так як, всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України, беззаперечні докази на підтвердження зазначеного у матеріалах справи відсутні. Навпаки, судові рішення про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на неповнолітніх дітей не містять посилання на припинення сімейних відносин сторін з 2013 року.

Виходячи із наведеного, принципу рівності часток майна дружини та чоловіка відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, ст. 377 ЦК України, оскільки спірний житловий будинок АДРЕСА_2 був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, між ними відсутня будь-яка домовленість про розподіл майна, тому спірна нерухомість є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в той же час, з врахуванням інтересів неповнолітніх дітей сторін, на що наполягав позивач, за ОСОБА_2 необхідно визнати право власності на 17/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2, та визнати за ОСОБА_3, права власності на 83/100 частин цього ж будинку відповідно до варіанту - 1 виділу частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами згідно заяви (додаток №1) висновку судової будівельно-технічної експертизи №С-94 від 28 березня 2018 року, проведеної експертами Чернігівської регіональної торгово-промислової палати як 1-му та 2-му співвласнику відповідно.

Висновком експертів Чернігівської регіональної торгово-промислової палати судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №С-94 від 28.03.2018 року встановлено, що вартість житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 становить 1 681 615 грн.

Даним висновком експертами запропоновано варіант №1 поділу земельної ділянки по АДРЕСА_2 (додаток №4) та варіант -1 виділу частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами згідно заяви (додаток №1 до висновку) з урахуванням позовних вимог ОСОБА_2

При вирішенні позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку та визначення порядку її користування, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вона розміщена, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно приписів ч.ч.1,4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Виходячи із наведеного, принципу рівності часток майна дружини та чоловіка відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, ст. 377 ЦК України і ст. 120 ЗК України, за ОСОБА_2 належить визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, виділивши йому у користування вказану земельну ділянку площею 0,5045 га відповідно до варіанту №1 поділу земельної ділянки (додаток №4) висновку судової будівельно-технічної експертизи №С-94 від 28 березня 2018 року, проведеної експертами Чернігівської регіональної торгово-промислової палати як 1-му співвласнику, а за ОСОБА_3, відповідно, належить визнати право власності на інші 1/2 частини вказаної земельної ділянки, виділивши останній у користування земельну ділянку площею 0,5045 га відповідно до варіанту №1 поділу земельної ділянки (додаток №4), як 2-му співвласнику.

Для забезпечення можливості технічного обслуговування фасадних стін будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необхідно виділити у спільне користування земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,0057 га (контур земельної ділянки позначений літ. П, Z. O, Щ, П) та надати земельний сервітут площею 0,0032 га позначений літ. В, Г, Z. П, Р, С, В, відповідно до варіанту №1 поділу земельної ділянки (додаток №4) висновку судової будівельно-технічної експертизи №С-94 від 28 березня 2018 року, проведеної експертами Чернігівської регіональної торгово-промислової палати.

Для проходу з вулиці до своєї частини житлового будинку та заїзду на ділянку з вулиці до житлового будинку з господарськими будівлями шириною не менше регламентованих чинними будівельними нормами (3,50 м та 0,75 м).

Вирішуючи вимоги ОСОБА_2 про вселення в житловий будинок, який є спільною сумісною власністю подружжя, яким користуються відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - батьки відповідача, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських інтересів.

Як вбачається з огляду практики Европейського суду з прав людини, термін «житло» в тлумаченні Суду означає переважне місце, де особа мешкає на постійній основі, або де особа мала твердий намір мешкати-справи Новоселицький проти України, Кривицька та Кривицький проти України, Прокопович проти Росії.

Позивач продав свою частку квартири, квартира, яка належала його брату також була продана з метою вирішення житлових проблем сім»ї позивача, іншого житла позивач не має, та враховуючи, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 склалися неприязні відносини, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заперечували ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 не має доступу до житлового будинку АДРЕСА_2, то позов ОСОБА_2 в частині вселення його до зазначеного будинку є обгрунтованим та підлягає задоволенню, з врахуванням положень Европейської конвенції із прав людини про захист права особистої власності.

Ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає таке основне право особи, як неторканість житла, яке охоплює насамперед право безперешкодного доступу та перебування в ньому, а також право не бути виселеним.

Відповідно до ст. 47 Конституції кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішення суду.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки всім доказам у справі, відповідно до приписів п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про вселення, поділу майна подружжя та визначення порядку користування земельною ділянкою підлягає скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, тому апеляційним судом не переглядалось.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, рішення суду першої інстанції також підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору, шляхом збільшення суми стягнення з 640 грн. до 5331,38 грн. Крім того, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 належить стягнути 7997,07 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 382, 383, 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про вселення, поділ майна подружжя та визначення порядку користування земельною ділянкою скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 до будинку АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 17/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та виділити йому у рахунок 17/100 частин по житловому будинку по 1-му поверху: вітальню 1-4 площею 22,5 м2 вартістю 111862 грн., кухню 1-5 площею 23,3 м2 вартістю 115839 грн., всього по житловому будинку площу 45,8 м2 вартістю 227701 грн., по господарським будівлям та спорудам: відокремлену терасу а-1 площею 26,86 м2 вартістю 49437 грн., всього по господарським будівлям і спорудам на суму 49437 грн., а всього площу 45,8 м2 вартістю 277138 грн., відповідно до варіанту - 1 виділу частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами згідно заяви (додаток №1) висновку судової будівельно-технічної експертизи №С-94 від 28 березня 2018 року, проведеної експертами Чернігівської регіональної торгово-промислової палати як 1-му співвласнику.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 83/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та виділити їй у рахунок 83/100 частин по житловому будинку по 1-му поверху: гараж I площею 25,4 м2 вартістю 126279 грн., тамбур 1-1 площею 2,8 м2 вартістю 13921 грн., коридор 1-2 площею 19,7 м2 вартістю 97941 грн., житлову кімнату 1-3 площею 18,8 м2 вартістю 93466 грн., топочну 1-6 площею 16,8 м2 вартістю 83523 грн., гардеробну 1-7 площею 5,8 м2 вартістю 28835 грн., санвузол 1-8 площею 2,9м2 вартістю 14418 грн., по 2-му поверху: коридор 2-9 площею 21,8 м2 вартістю 108381 грн., житлову кімнату 2-10 площею 22,3 м2 вартістю 110867 грн., житлову кімнату 2-11 площею 17,6 м2 вартістю 87501 грн., житлову кімнату 2-12 площею 11,5 м2 вартістю 57174 грн., гардеробну 2-13 площею 7,9 м2 вартістю 39276 грн., житлову кімнату 2-14 площею 23,2 м2 вартістю 115342 грн., гардеробну 2-15 площею 4,3 м2 вартістю 21378 грн., санвузол 2-16 площею 7,9 м2 вартістю 39276 грн., житлову кімнату 2-17 площею 18,8 м2 вартістю 93466 грн., всього по житловому будинку площу 227,5 м2 вартістю 1131044 грн., по господарським будівлям та спорудам: погріб під частиною будинку а1-1 вартістю 48767 грн., відкриту терасу а-1 площею 15,168 м2 вартістю 27917 грн., навіс б-1 вартістю 11771 грн., сарай Б-1 вартістю 82399 грн., літню кухню Б1-1 вартістю 42041 грн., сарай Б2-1 вартістю 55493 грн., ґанок а2 вартістю 3363 грн., ґанок б2 вартістю 1682 грн., всього по господарським будівлям і спорудам на суму 273433 грн., а всього площу 227,5 м2 вартістю 1404477 грн. відповідно до варіанту - 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи №С-94 від 28 березня 2018 року, проведеної експертами Чернігівської регіональної торгово-промислової палати як 2-му співвласнику.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Виділити ОСОБА_2 у користування земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до варіанту №1 поділу земельної ділянки (додаток №4) висновку судової будівельно-технічної експертизи №С-94 від 28 березня 2018 року, проведеної експертами Чернігівської регіональної торгово-промислової палати як 1-му співвласнику площею 0,5045 га, у тому числі:

під житловим будинком - 0,0138 га;

під господарськими будівлями та спорудами - 0,0120 га;

під землями вільних від забудови - 0,0218 га;

під землями спільного користування - 0,00285 га.

Земельна ділянка площею 0,0476 га розташована в межах:

від т. А до т. Ф - 5,22 м:

від т. Ф до т. У - 5,04 м:

від т. У до т. Т - 2,37 м;

від т. Т до т. С - 4,18 м;

від т. С до т. Р - 1,00 м;

від т. Р до т. П - по лінії стіни житлового будинку;

від т. П до т. О - по лінії розподілу житлового будинку;

від т. О до т. Н - по лінії розподілу навісу;

від т. Н до т. М - 1,00 м;

від т. М до т. Л - 7,76 м;

від т. Л до т. К - 12,74 м;

від т. К до т. І - 3,09 м;

від т. І до т. З - 3,24 м;

від т. З до т. Ж - 11,88 м;

від т. Ж до т. Е - 4,76 м;

від т. Е до т. Х - 16,59 м;

від т. Х до т. Я - 5,39 м;

від т. Я до т. Ц - 40,40 м;

від т. Ц до т. Ч - 2,21 м;

від т. Ч до т. Ш - 5,95 м;

від т. Ш до т. А - 3,78 м.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Виділити ОСОБА_3 у користування земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до варіанту №1 поділу земельної ділянки (додаток №4) висновку судової будівельно-технічної експертизи №С-94 від 28 березня 2018 року, проведеної експертами Чернігівської регіональної торгово-промислової палати як 2-му співвласнику площею 0,5045 га,

під житловим будинком (спільне користування) - 0,0285 га;

під землями вільних від забудов - 0,0416 га;

під господарськими будівлями та спорудами - 0,0028 га;

під земельним сервітутом - 0,0032 га.

Земельна ділянка площею 0,0476 га розташована в межах:

від. т. А до т. Б - 10,14 м;

від т. Б до т. В - 7,98 м;

від т. В до т. Г - 15,75 м;

від т. Г до т. Д - 25,04 м;

від т. Д до т. Е - 5,31 м;

від т. Е до т. Ж - 4,76 м;

від т. Ж до т. З - 11,88 м;

від т. З до т. I - 3,24 м;

від т. І до т. К - 3,09 м;

від т. К до т. Л - 12,74 м;

від т. Л. до т. М - 7,76 м;

від т. М до т. Н - 1,00 м;

від т. Н до т. О - по лінії розподілу навісу;

від т. О до т. П - по лінії розподілу житлового будинку;

від т. П до т. Р - по лінії стіни житлового будинку;

від т. Р до т. С - 1,00 м;

від т. С до т. Т - 4,18 м;

від т. Т до т. У - 2,37 м;

від т. У до т. Ф - 5,04 м;

від т. Ф до т. А - 5,22 м.

Для забезпечення можливості технічного обслуговування фасадних стін будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділити у спільне користування земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,0057 га (контур земельної ділянки позначений літ. П, Z. O, Щ, П) та надати земельний сервітут площею 0,0032 га позначений літ. В, Г, Z. П, Р, С, В, відповідно до варіанту №1 поділу земельної ділянки (додаток №4) висновку судової будівельно-технічної експертизи №С-94 від 28 березня 2018 року, проведеної експертами Чернігівської регіональної торгово-промислової палати.

Для проходу з вулиці до своєї частини житлового будинку та заїзду на ділянку з вулиці до житлового будинку з господарськими будівлями шириною не менше регламентованих чинними будівельними нормами (3,50 м та 0,75 м).

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору змінити, збільшивши суму стягнення з 640 грн. до 5331,38 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7997,07 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Голова судового засідання:Судді:

Повний текст постанови складено 23 липня 2018 року.