22-ц/775/686/2018(м)
Головуючий у 1-й інстанції Литвиненко Н.В.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Попової С.А., суддів: Биліна Т.І., Пономарьової О.М.

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 серпня 2018 року, ухвалену в складі судді Литвиненко Н.В.,

по справі за позовом ОСОБА_2

до Кальміуського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області

про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Кальміуського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГУЮ у Донецькій області, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_3 з вересня 2013 року перебували у цивільному шлюбі, від якого в них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.н. У свідоцтві про народження дитини відомості про батька дитини вказані зі слів заявниці. ІНФОРМАЦІЯ_2. батько її сина - ОСОБА_3 помер, але свідоцтво про смерть їй не видають, оскільки немає доказів родинного зв'язку. Просила визнати ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.н., зобов'язати Кальміуський районний у м.Маріуполі відділ ДРАЦС внести зміни до актового запису про народження дитини, де у графі відомостей про батька вказати - ОСОБА_3

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 серпня 2018 року у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Кальміуського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процессуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату, час і місце судового засідання позивача ОСОБА_2, представника відповідача, від яких надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, дослідивши письмові матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 за п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України (заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства), суд першої інстанції, виходив із суб'єктного складу учасників справи, де у якості відповідача залучено Кальміуський районний у м. Маріуполі відділ ДРАЦС, який є суб'єктом владних повноважень, спори з яким з приводу оскарження його рішень, дій чи бездіяльності згідно п. 1 ч.1 ст. 19 КАС України відноситься до компетенції адміністративних судів.

З такими висновками суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи законних інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено ч. 1 ст. 19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В розумінні терміну «суб'єкт владних повноважень», в контексті ч. 1 ст. 19 КАС України, якою керувався суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржувану ухвалу: до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Згідно із частиною другою статті 2 КАСУкраїни до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові у справі № 583/2715/16-ц (провадження № 14-174цс18) від 13 червня 2018 року звела висновок про відсутність правових підстав для віднесення цієї справи до справ адміністративної юрисдикції, наголосивши, що участь у спірних правовідносинах суб'єкта владних повноважень не є достатнім критерієм для розмежування компетенції судів. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

У порушеній ОСОБА_2 справі про встановлення батьківства (ст. 130 Сімейного кодексу України). Спір про встановлення батьківства має приватноправовий характер, оскільки характеризується наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу заявника, що має встановити суд при розгляді справи. Тож, позовні вимоги випливають з сімейних відносин, які в сенсі ч. 1 ст. 19 ЦПК України мають розглядатись за правилами цивільного судочинства. А похідні вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини не повя'зані із оскарженням будь-яких рішень органу державної реєстрації актів цивільного стану.

В змісті поданої заяви вбачається приватно-правовий характер інтересів позивача, пов'язаних із захистом прав її дитини в сфері сімейних відносин.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що вказаний спір не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, бо в ньому відсутні ознаки публічно-правового спору. Підлягає такий позов розгляду в порядку цивільного судочинства.

При розгляді справи суду слід врахувати, що заяви про встановлення батьківства розглядаються в порядку окремого провадження із залученням кола заінтересованих осіб, якими мобужть бути в контексті даної справи спадкоємці померлого батька дитини, органи опіки і піклування, відділі реєстрації актів цивільного стану й інші особи - залежно від обставин справи (абз. 6 п. 7 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

А в залежності від переслідуваних ОСОБА_2 цілей подання заяви, визначена процесуальна можливість (в розумінні ч. 6 ст. 294 ЦПК України) розгляду даної справи в загальному позовному провадженні у випадку виявлення ознак спору про право цивільне.

Як відзначив Європейський Суд з прав людини у рішенні «МПП «Голуб» проти України» від 18.10.2005р. право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з п. 1 статті 6, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

А в рішенні у справі «Церква села Сосулівка проти України» від 28.02.2008р., де релігійна організація заявника була змушена звернутися за судовим захистом, проте безуспішно, ЄСПЛ в п. 53 вказав, що така ситуація прирівнюється до відмови у здійсненні правосуддя, що порушує саму суть права заявника на доступ до суду, яка гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Загалом ЄСПЛ у своїй практиці критично оцінює надмірну формалізованість вимог національного законодавства різних держав-учасниць, що перешкоджають доступу до суду.

Звертаючись за судовим захистом, ОСОБА_2 базує подачу позовної заяви декларативними (щодо доступу до суду) національними положеннями у ст.ст. 55, 124 Конституції України, а також ч.ч. 3, 4 ст. 128, ч. 2 ст. 130 Сімейного кодексу України.

Враховуючи той факт, що іншого, аніж судового, способу захисту невизнаних інтересів ОСОБА_2 немає, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції на даному етапі вжитий процесуальний засіб у вигляді відмови у відкриття провадження за її позовом, що не є пропорційним досягнутій цілі обмеження позивача.

Суд першої інстанції в достатньому ступеню не зважив на вимоги процесуального закону, положення ст. 6 Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод на розгляд справи по суті впродовж розумних строків, а також усталену практику ЄСПЛ із застосування вказаної норми Конвенції. Тому рішення суду про відмову у відкритті провадження за правилами цивільного судочинства є помилковим.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, оскаржувана ухвала, як постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 серпня 2018 року скасувати.

Справу за позовом за позовом ОСОБА_2 до Кальміуського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2018 року.

Головуючий С.А.Попова

Судді: Т.І.Биліна

О.М.Пономарьова