Провадження № 2/761/607/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Мальцева Д.О.

при секретарі: Ставничому Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просила стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на її користь страхове відшкодування в розмірі 17 914,07 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 1 763,92 грн., витрати від інфляції в розмірі 781,05 грн., 3% річних у розмірі 206,13 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 880,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.02.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля марки «ЗАЗ 1102», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля марки «Toyota RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1 на праві власності.

Згідно постанови Корабельного районного суду м.Миколаєва від 14.04.2017 року, винним у вчиненні вищезазначеної ДТП було визнано водія автомобіля марки «ЗАЗ 1102», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, - ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована в ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта».

У зв'язку з зазначеним та керуючись положеннями ст.ст. 3, 6, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), позивач, як потерпіла особа, повідомив ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» про настання страхового випадку, а в подальшому надав страховику всі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону, для виплати страхового відшкодування.

При цьому, позивач вказує, що, враховуючи положення ч.2 ст. 36 Закону щодо максимального строку прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування та його виплату, 25.07.2017 року було тією граничною датою, до якої відповідач повинен був прийняти таке рішення та здійснити відповідну виплату.

Однак, як зазначає позивач, відповідач, незважаючи на вищевикладене, прострочив виконання свого зобов'язання щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування і здійснення такої виплати та станом на день звернення до суду з цим позовом так і не здійснив виплату страхового відшкодування.

На підставі викладеного, враховуючи Звіт про оцінку матеріального збитку №78-D/29/6 від 24.04.2017 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, без урахування податку на додану вартість, складає 17 914,07 грн., а також посилаючись на положення ст.ст. 22, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 536, 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на її користь суми страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Крім того, позивач зазначає, що внаслідок вказаних неправомірних дій відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних стражданнях, у зв'язку з чим позивач також просив стягнути на його користь з відповідача відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 грн. 00 коп.

Ухвалою від 21.12.2017 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

Оскільки позивач усунув недоліки позовної заяви, ухвалою від 29.01.2018 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої було вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням проведення підготовчого засідання.

11.05.2018 року позивачем було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно зі змістом якої він просить суд: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 17 914,07 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 4 159,49 грн., витрати від інфляції в розмірі 1 601,51 грн., 3 % річних у розмірі 429,93 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 880,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 344,80 грн.

29.05.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно з яким відповідач зауважив, що сума страхового відшкодування, яке підлягає до виплати позивачеві, за вирахуванням франшизи, складає 15 914,07 грн. Разом з тим, щодо вимог позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних відповідач заперечує, оскільки між ним та позивачем відсутні відносини зобов'язального характеру. При цьому, відповідач також просив відмовити й в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, посилаючись на їх недоведеність.

Ухвалою від 25.05.2018 року було закрито підготовче засідання, а справу призначено до судового розгляду по суті.

05.06.2018 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача.

В судове засідання, призначене на 11.07.2018 року, позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, 11.07.2018 року до суду надійшла заява представника позивача, в якій він просив позов задовольнити в повному обсязі, а розгляд справи проводити за його відсутністю.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки свого представника суд не сповістив.

Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 28.02.2017 року близько 07 год. 55 хв. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «ЗАЗ 1102», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався в м.Миколаєві по проспекту Богоявленському в районі будинку №320, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, при виникненні перешкоди в русі та допустив зіткнення з транспортним засобом «Toyota RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до постанови Корабельного районного суду м.Миколаєва від 14.04.2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у вищезазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 11-18).

Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вина ОСОБА_2 у скоєнні вказаного ДТП та обставини цього ДТП, не потребують доказування.

Разом з тим, як встановлено судом, в результаті ДТП автомобілю марки «Toyota RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить позивачу відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8), були завдані механічні пошкодження, а його власнику матеріальна шкода.

При цьому, відповідно до Звіту №78-D/29/6 про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, від 24.04.2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобілю марку Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, становить 17 914,07 грн. без урахування ПДВ (а.с. 19-29).

В свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, як встановлено цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час вчинення ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на підставі Полісу №АК/2566988.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

При цьому, згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Окрім того, згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було повідомлено та надано відповідачу всі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування по ДТП (а.с. 11-19), однак, не зважаючи на вимоги п. 36.2 ст. 36 Закону відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування позивачу.

Вказані обставини також не заперечувалися й відповідачем у наданому ним до суду відзиві на позовну заяву.

На підставі зазначеного, враховуючи вказані положення закону і встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування є обґрунтованими та такими, що відповідають вищенаведеним вимогам закону.

В той же час, положеннями ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» встановлено, що франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно п. 12.1 ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

У відповідності до вимог п. 36.6 ст. 36 Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Як встановлено в судовому засіданні, при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АК/2566988 встановлено франшизу у розмірі 2 000 грн. 00 коп.

Відтак, враховуючи усі встановлені обставини, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума страхового відшкодування у розмірі 15 914,07 грн. (17914,07-2000=15 914,07).

Крім того, відповідно до вимог п. 36.5 ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач повинен був здійснити виплату страхового відшкодування позивачці у строк до 25.07.2017 року.

Отже, враховуючи вищезазначені норми закону, а також встановлені в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що стягненню з ТзДВ «СТ «Домінанта» на користь позивача підлягають також й сума пені у розмірі 3 706,89 грн. за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 15 914,07 грн. за період з 26.07.2017 року по 14.05.2018 року.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційних втрат та суми 3% річних слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось вище, у відповідності до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування.

З огляду на викладене можна зробити висновок, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між ОСОБА_2 та відповідачем договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 7 червня 2017 року у справі № 6-282цс17.

З огляду на наведене, враховуючи вищезазначені норми закону, а також встановлені в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення інфляційні втрати у розмірі 1 540,49 грн. та 3% річних у розмірі 383,25 грн., виходячи з суми страхового відшкодування, яку відповідач зобов'язаний був виплатити позивачу у строк до 25.07.2017 року.

Також, слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, згідно із ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності стосовно завданої позивачу моральної шкоди, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.

Крім того, відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 344,80 грн., а також понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 880,00 грн., що підтверджується долученими до справи квитанцією до прибуткового ордера про оплату послуг адвоката від 24.11.2017 року та актом приймання-передачі наданих послуг від 24.11.2017 року.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_1) до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (, місцезнаходження: м.Київ, вул. Саксаганського, 119) про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 15 914 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот чотирнадцять) грн. 07 коп., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 3 706 (три тисячі сімсот шість) грн. 89 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 540 (одна тисяча п'ятсот сорок) грн. 49 грн., 3 % річних в розмірі 383 (триста вісімдесят три) грн. 25 коп. моральну шкоду в розмірі 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 880 (дві тисячі вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1344 (одна тисяча триста сорок чотири) грн. 80 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 16.07.2018 року.

Суддя: