АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1996/18 Номер провадження 22-ц/786/1796/18Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 червня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у праві спільної часткової власності, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом. Зазначала, що вона є власником 93/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1. Також власником 3/40 частини вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями є ОСОБА_3 Вказувала, що відповідач у житловому будинку не проживає, її частка є незначною, а тому припинення права власності на частку вказаного майно не завдасть їй істотної шкоди.

У зв'язку з наведеним просила суд припинити право власності ОСОБА_3 на частку в спільній частковій власності на домоволодіння, що складає 3/40 частин по АДРЕСА_1 сплативши з депозитного рахунку суду грошову компенсацію в сумі 86 200 грн. Також просила визнати за собою право власності на частку домоволодіння, що належала відповідачу.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2 200 грн. витрат на правову допомогу.

Повернуто ОСОБА_2 з депозитного рахунку, сплачені згідно квитанції від 04 квітня 2018 року №0.0..1 отримувач ТУ ДСА України в Полтавській області, р/р отримувача 5950, код 26304855, МФО 820172, банк отримувача Держказначейська служба України м. Київ грошові кошти у розмірі 86 200 гривень.

Скасовано заходи забезпечення позову, а саме знято арешт з 3/40 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, який був накладений відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2018 року.

Рішення оскаржила позивач, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неналежну оцінку письмових доказів у справі, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що частка будинку, що належить відповідачу не є незначною, оскільки вона є недостатньою для утворення окремої частини житлового будинку. Також зазначає, що припинення права власності ОСОБА_3 на частку житлового будинку не завдасть їй істотної шкоди, оскільки остання не проживає у спірному будинку протягом 5 років.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3, в якому остання просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що припинення права на частку у спільній частковій власності на спірний житловий будинок істотно порушить її права та інтереси.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, визначених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно договору купівлі продажу від 07 грудня 2010 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_2 0 39/100 частин житлового будинку, що за адресою АДРЕСА_1

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 червня 2016 року спадкоємцями житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 є: ОСОБА_2 на ? частку та ОСОБА_3 на ? частку.

Відповідно до висновку експерта №17 від 12 березня 2018 року ринкова вартість 3/40 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 складає 86 200 грн.

Відповідно до висновку експерта №23 від 06 квітня 2018 року встановлено, що виділити в натурі 3/40 частини домоволодіння, що за адресою АДРЕСА_1 яке належить ОСОБА_3 неможливо.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 зареєстрована і проживає у спірному житловому будинку, іншого житла не має, а частка у праві власності не є незначною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

В силу положень статтей 21, 24, 41 Конституції України, статтей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідачка її діти зареєстровані за адресою спірного житлового приміщення, користуються ним та земельною ділянкою, що до нього прилягає. Іншого зареєстрованого за ОСОБА_3 житла не рахується.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позову, оскільки припинення права власності відповідача на частку нерухомого майна, яке є єдиним належним їй на праві власності житлом, завдасть їй істотної шкоди та порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 проживає за адресою свого чоловіка не підтверджені належними і допустими доказами, а матеріали справи не містять даних про наявність у відповідача іншого житла, крім спірного приміщення, яким би вона мала право користуватись на законних підставах.

Посилання скаржника на неможливість виділення належної відповідачу частки у натурі в окреме житлове приміщення - не є підставою для припинення права власності відповідача на частину належного їй житлового помешкання, з огляду на наступне.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 січня 2016 року № 6-2925цс16.

Отже, наведене свідчить, що відсутність технічної можливості реального поділу об'єкта нерухомого майна - не є безумовною підставою для припинення права власності власника на відповідну частку майна, а допускається при наявності низки обставин.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрована і проживає у спірному житловому приміщенні, яке є єдиним належним їй на праві власності житлом, а тому припинення права власності на вказане майно є недопустимим, в розумінні гарантованого Конституцією України права особи на житло.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, колегія суддів, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач /підпис/ Ю. В. Дряниця

Судді: /підпис/ Л. І. Пилипчук

/підпис/ О. В. Чумак

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю. В. Дряниця