Справа № 455/1293/17
Провадження № 2/455/102/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

03 жовтня 2018 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі головуючої - судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Сенеті Г.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі засідань, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Волянської сільської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 24.10.2017 року звернулася до суду з позовною заявою до Волянської сільської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що 26.12.1996 року померла її мати ОСОБА_2, яка перед смертю переїхала жити до неї в м. Ужгород, де і померла.

Після смерті її матері відкрилася спадщина на належне їй майно. Вона, в установлений законом строк, звернулася до державного нотаріуса першої Ужгородської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.08.1997 року.

Однак, її матері, крім квартири в АДРЕСА_1, належав житловий будинок в с. Воля, вул.Центральна, будинок №94 «а», Старосамбірського району Львівської області, який належав її батькові, ОСОБА_3.

ОСОБА_2 прийняла спадщину за своїм померлим батьком, оскільки проживала разом з ним на день його смерті, однак за станом здоровя вимушена була переїхати до позивачки і не встигла виготовити технічний паспорт на будинок, відповідно не отримала свідоцтво про право на спадщину.

Для оформлення права власності на даний житловий будинок звернулася з заявою до державного нотаріуса, який відкривав спадкову справу за її померлою матірю, з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, належний її матері в с. Воля, вул.Центральна, №94 «а», однак, державний нотаріус першої Ужгородської нотаріальної контори повідомила, що для отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований в с. Воля, вул.Центральна, №94 «а», Старосамбірського району Львівської області необхідно подати документ, який підтверджує належність вказаного вище житлового будинку ОСОБА_2.

Оскільки будинок її мати не встигла зареєструвати за собою у відповідних реєструючих органах, нотаріус не може оформити її спадкові права, тому змушена звернутися до суду з вимогою встановити факт належності майна померлою та визнати право власності на спадкове майно.

Просить із врахуванням уточнень до позовної заяви визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: с. Воля, вул. Центральна, № 94 «а» Старосамбірського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла 27 грудня 1996 року.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково позивач пояснила, що спірний будинок побудували її дідо з бабусею, розпочали будівництво в 1926 році, завершили його в 1930 році, мали двоє дітей : дочку ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6, який помер 17.06.1988 року, жив за кордоном, бабуся ОСОБА_7 померла 02.03.1959 року, а дідусь ОСОБА_3 помер 12.06.1973 року. Її мама постійно проживала в цьому будинку, вона, тобто позивач, народилася в цьому будинку і також постійно проживала в цьому будинку до 17-ти років, зареєстрована в цьому будинку до 1975 року. Брат не був зареєстрований, на момент смерті діда чи матері не був прописаний і не звертався в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Дане господарство належало до робочого двору. На час смерті діда проживала її мати та вона. Мати не встигла оформити право власності на будинок після смерті її батька, так як захворіла.

Представник відповідача Волянської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, ОСОБА_8, сільський голова, в судовому засіданні позовні вимоги визнав та надав пояснення, аналогічні в поясненні на позов(а.с.28), а також додатково пояснив, що може підтвердити всі обставини, на які зіслалася в судовому засіданні позивачка, як на підставу її позовної вимоги, а саме, що спірний будинок збудували дідо з бабою позивачки, в цьому будинку прожили багато років, народили двоє дітей, в тому числі матір позивачки ОСОБА_2, син їхній в молодих роках виїхав з села, жив десь за кордоном, помер у 1988 році. Дочка ОСОБА_2 від народження постійно жила в цьому батьківському будинку, народила дитину позивачку, з якою постійно проживала в цьому будинку, в подальшому мати позивачки хворіла і позивач забрала її жити в м. Ужгород, де вона і померла. Проте позивач і на даний час будинок утримує в належному стані, за ним доглядає, вкладає гроші на його ремонт, огорожу, збирає садовину. Також ОСОБА_8 ствердив, що пояснення, які він надав в суді щодо будови будинку та проживання особистостей в ньому, можуть підтвердити всі старожили с. Воля, йому особисто про це розповіла його бабця.

Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Згідно свідоцтва про народження, серії ЯВ №047441, батьками позивачки ОСОБА_1 записані ОСОБА_9 та Володимир (а.с.6).

Рішенням Ужгородського міськнарсуду Закарпатської області від 09.12.1988 року встановлено, що ОСОБА_2 являється дочкою ОСОБА_3, який помер 12 червня 1973 року в с. Воля Старосамбірського району Львівської області (а.с.56).Аналогічне вбачається із свідоцтва про народження та хрещення (а.с.55).

ОСОБА_3, дідусь позивачки, помер 12.06.1973 року у віці 84 роки в с. Воля Старосамбірського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.78, 87), а ще раніше від нього померла його дружина -ОСОБА_7 у віці 68 років в с. Воля, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.86).

В судовому засіданні було з»ясовано, що дідусь та бабуся позивачки, тобто ОСОБА_3 та ОСОБА_7 мали двоє дітей: дочку ОСОБА_5, тобто матір позивачки та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 17.06.1988 року. Під час шлюбу розпочали у 1926 році будівництво будинку в с. Воля, яке завершили в 1930 році. Дане господарство було робочим двором.

З довідки, виданої виконкомом Волянської сільської ради(а.с.89), відомо, що згідно з записом в погосподарській книзі виконавчого комітету Волянської сільської ради народних депутатів під № 83 гр. ОСОБА_10 належить на праві особистої власності жилий будинок, який розташований на земельній ділянці, закріпленій за радгоспом «Дністровський», розміром 330 м2, знаходиться в с. Воля Старосамбірського району Львівської області, будинок дерев»яний, критий бляхою, житлова площа становить 12 м2, складається з кімнати та кухні, заповіту не складав (а.с.89).

Довідкою, виданою виконкомом Волянської сільської ради 31.05.2018 року за № 414, також підтверджено, що житловий будинок в с. Воля по вул. Центральній 46, сьогодні 94 «а», дійсно, належав ОСОБА_3, який помер 12.06.1973 року (а.с.46).

З страхового свідоцтва (а.с.51) також вбачається, що власником спірного будинку був «ОСОБА_3 син ОСОБА_11», який 26.09.1930 року застрахував будинок від пожежі.

Технічним паспортом (а.с.15-17) також встановлений факт існування житлового будинку № 94 «а» по вул. Центральній в с. Воля Старосамбірського району Львівської області, в якому зазначено рік побудови 1935.

Беручи до уваги те, що право власності на житловий будинок за спадкодавцем ОСОБА_3 підтверджується не тільки записом в погосподарській книзі сільської ради, страховим свідоцтвом, довідками сільської ради, але і його тривалим володіння цим майном аж до смерті, а тому сукупність цих достовірних доказів дає підстави вважати доведеним факт належності на праві власності померлому ОСОБА_3 житлового будинку № 94 «а» по вул. Центральній в с. Воля Старосамбірського району.

У відповідності до роз'яснень, наведених у інформаційному листі Вищого спціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 , при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

У відповідності з п.1 постанови Пленуму Верхового Суду України від 30.05.2008 року спадкові відносини регулюються ЦК України, законами України від 02.09.1993 року «Про нотаріат», від 23.06.2005 року «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року), який слід застосовувати до правовідносин спадкування належного йому майна.

Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Ст. 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

У відповідності до норм ст. 549 ЦК УРСР, що діяла на час смерті ОСОБА_3, тобто на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З довідки, виданої виконкомом Волянської сільської ради (а.с.90) відомо, що ОСОБА_9, дійсно, проживала у спадковому будинку разом з батьком ОСОБА_10 по день смерті, який помер 12.06.1973 року в с. Воля, з 1944 року по 01.05.1977 року згідно погосподарської книги сільської ради с. Воля за № 1, домової книги немає.

З відповіді на адвокатський запит за підписом сільського голови ОСОБА_8 вбачається, що на день смерті ОСОБА_3, який помер 12.06.1973 року, були зареєстровані та проживали його дочка ОСОБА_9 та онука ОСОБА_1 (а.с.53).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.79) відомо, що 09.07.1988 року заведена спадкова справа на спадкодавця ОСОБА_3, який помер 12.08.1973 року. З копії спадкової справи вбачається, що в Старосамбірську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину 09.07.1988 року звернулася ОСОБА_2

Отже, після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла його дочка ОСОБА_2, ставши власником будинковолодіння, так як лише вона, як спадкоємець першої черги, проживала з ним у такому на момент відкриття спадшини, після смерті спадкодавця вступила у володіння спадковим майном, користуючись цим будинком та підтримуючи його у належному стані.

Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_3 (син спадкодавця ОСОБА_12 заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини не подав та не вступив в управління або володіння спадковим майном).

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, ОСОБА_2 своє право власності в БТІ не зареєструвала (не оформила).

27.12.1996 року померла ОСОБА_2 у віці 76 років в м. Ужгороді (а.с.7).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 також діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року), який слід застосовувати до правовідносин спадкування належного їй майна.

Позивачка, будучи єдиним спадкоємцем першої черги, в установлений законом строк, звернулася до державного нотаріуса першої Ужгородської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.08.1997 року лише на квартиру №2 в м.Ужгороді по вул.Бестужевій, та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, належний її матері в с. Воля, вул.Центральна, №94 «а», повідомивши її листом (а.с.18), що для отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок необхідно подати документ, який підтверджує належність даного житлового будинку ОСОБА_2.

З довідки виконавчого комітету Волянської сільської ради відомо, що ОСОБА_1, жителька м.Ужгород Закарпатської області, до 1988 року проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 «а» (а.с.12).

Оскільки позивач в шестимісячний строк звернулася в нотаріальну контору після смерті матері ОСОБА_2, то в силу ст. 549 ЦК України 1963 року визнається такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

У відповідності з положеннями ст.ст. 328, 380 ЦК України право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, судом встановлено факт, що ОСОБА_3 правомірно набуто право власності на житловий будинок в с.Воля по вул.Центральна, будинок №94 «а», Старосамбірського району Львівської області.

Досліджені судом докази свідчать, що спадкодавець ОСОБА_2 набула на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, яке належало її батькові, ОСОБА_3, на законних підставах, оскільки на день смерті ОСОБА_3 проживала разом з ним, фактично вступила в управління спадковим майном, відкрито володіла ним, використовувала для своїх потреб, жодних доказів незаконності набуття цього житла судом не встановлено, але право власності у встановленому законом порядку не було померлою за життя оформлено.

Крім того, враховуючи, що позивачка вчасно прийняла спадщину за законом за спадкодавцем ОСОБА_2, то суд вважає, що за нею слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: с.Воля, вул.Центральна, №94 «а», Старосамбірського району Львівської області.

На підставі наведеного, керуючись ч.1 ст. 4, ч.1 ст.13, ч.1 ст.76, ст. 77, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. 5, ч.1 ч.2 ст. 16, ст.ст. 328, 380, 392, 1216-1218 ЦК України, ч.1 ст.524, ст.ст. 548-549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: с. Воля, вул. Центральна, будинок №94 «А» Старосамбірського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла 27 грудня 1996 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи за правилами п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України через Старосамбірський районний суд Львівської області до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Л.Й.Ніточко