Справа № 172/1416/17
Провадження № 2/172/115/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.07.2018 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді - Битяка І.Г. за участі: секретаря судового засідання Глушко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні сел. Васильківка у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги, -
Ухвалою судді від 09.01.2018 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
19.06.2018 року позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог шляхом збільшення суми позову, однак суд не бере до уваги вказану заяву, оскільки така заява подана після закінчення підготовчого провадження, а відповідно до ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.
Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності відповідач не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.
У звязку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів.
На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.
Відповідно до додаткової угоди від 20 квітня 2013 року ОСОБА_1 зобовязується домогтися правового результату визнання невинуватим ОСОБА_3 шляхом його виправдання або закриття кримінального провадження з підстав, передбачених ст. 284 КПК України, а ОСОБА_2 сплатити йому гонорар у сумі еквівалентній сімсот євро протягом 7 банківських днів з дня винесення відповідного рішення та аванс у сумі сім тисяч євро до 30.09.13.
15.07.2017 року ОСОБА_1 направлено на адресу відповідача повідомлення про повне виконання обовязків захисника за договором та акт прийому-передачі від 28.12.2016 року в 2-х екземплярах для підпису, однак відповідачем залишено поза увагою вказаний лист.
Пунктом 4 договору від 20.04.2013 року встановлено, що розмір гонорару, порядок оплати послуг адвоката, умови та порядок розгляду можливих спорів, інші правовідносини між сторонами обумовлюються окремо в додатковій угоді.
З пункту 3, 4, 5 додаткової угоди від 20.04.2013 року видно, що родич клієнта гарантує виплату адвокату авансу в розмірі сім тисяч євро до 30.09.2013 року, гонорару в розмірі сімсот євро, гонорар підлягає сплаті родичем клієнта, його довіреною особою або поручителем протягом семи банківських днів з дня постановлення відповідного судового рішення або підписання акту прийому-здачі.
Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.
Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобовязаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобовязаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До цього договору застосовуються загальні вимоги договірного права (ч. 1 ст. 27 Закону України Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Згідно з положеннями ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Чинне законодавство не містить заборони на визначення розміру плати (гонорару) за надані послуги (правова допомога) у фіксованому розмірі. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат справи тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.
Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
З матеріалів справи видно, що позивач ОСОБА_1 належним чином виконував умови укладеного договору з ОСОБА_2 щодо надання правової допомоги ОСОБА_3 в якості захисника на всіх етапах кримінального провадження, а також, що в результаті виконання позивачем своїх обовязків за цим договором сторони досягли бажаного результату, визначеного у п. 2 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги. Тобто, позивачем свої зобовязання виконані в повному обсязі.
Відповідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Аналіз наведених обставин, в їх сукупності, свідчить про невиконання відповідачем по справі зобовязань визначених договором про надання правової допомоги, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Щодо стягнення з відповідача судових витрат у вигляді витрат повязаних з прибуттям у судові засідання, призначені на 15.02.2018, 06.03.2018, 31.05.2018 року на загальну суму 1 392,22 грн. суд виходить з положень ст. 134 ЦПК України, відповідно до якої разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в звязку із розглядом справи, а у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Таким чином, суд вважає, що немає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача суми судових витрат повязаних з прибуттям у судові засідання, оскільки ним не подано попередній розрахунок таких витрат. Крім того, позивачем зазначено витрати у вигляді заправки автомобіля паливом для прибуття до суду, але суд враховує наявність альтернативних видів транспорту, в тому числі громадського. Також невідомо чи повязані вказані витрати безпосередньо з судовим розглядом.
Під час судового розгляду судом винесено ухвалу про забезпечення позову від 20.06.2018 року шляхом накладення арешту на майно відповідача, яку, з урахуванням результату розгляду справи, належить залишити в силі.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 203, 625, 901, 903ЦК України, Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст.ст. 12, 13, 81, 131, 134, 141, 211, 247, 259, 263, 280-281 ЦПК України, суд, -
1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 гонорар за договором про надання правової допомоги від 20.04.2013 року в сумі 7 000 (сім тисяч) євро, що за курсом НБУ на день прийняття рішення становить 30.54 грн. за 1 євро, тобто у сумі 213 785 (двісті тринадцять тисяч сімсот вісімдесят пять) гривень 64 копійки.
3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по справі в сумі 2 137,85 грн. (судовий збір).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.Г. Битяк