КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5034/2018 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, третя особа: нотаріус Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Мельничук Марина Володимирівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що в позовній заяві, відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України її заява містила всі дані - копії додавалися до позову, а тому посилання суду на те, що заява не містить реєстраційний номер облікової картки, дані паспорта, засоби зв'язку є безпідставними.

Зазначає, що вона подала копії і підписала особисто ці копії.

Коло осіб нею змінено відповідно до вимог ст.50 Закону України «Про нотаріат», так як позов до нотаріуса був помилковий, тобто нотаріус неналежний відповідач у справі, адже задоволення позову зачіпало б права та обов'язки не нотаріуса, а ОСОБА_4, який на підставі нотаріального свідоцтва набув права власності на нерухоме майно її батька.

Скасування свідоцтва про право власності неминуче потягне за собою позбавлення такого права ОСОБА_4

В своєму позові заперечуючи проти законності свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач порушила спір про право цивільне, тому навіть за умови доведення того факту, що нотаріус припустився порушення порядку вчинення такої нотаріальної дії відповідачем за позовом може бути виключно набувач права власності, а не нотаріус.

Посилання ж на порушення закону нотаріусом під час видачі свідоцтва про право на спадщину як на обґрунтування свого позову тільки утворює підстави для залучення нотаріуса Мельничук М.В. до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Вважає, що посилання суду на факт, що позовна заява не містить позовних вимог до ОСОБА_4 є безпідставним.

Крім цього, на виконання ухвали від 18 вересня 2018 року про усунення недоліків, нею була заявлена одна вимога, а тому посилання суду на порушення позивачем ст. 177 ЦПК України є помилковим.

Просила скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На апеляційну скаргу ОСОБА_4 подав відзив, який обґрунтовував тим, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом він отримав лише 29 серпня 2018 року. Дев'ять років державний нотаріус не видавав йому дане свідоцтво по причині того що ОСОБА_2 постійно оскаржувала справжність заповіту від 29 листопада 2009 року в судах різних інстанцій. Всі судові позови вона програла.

Крім цього, за заявою ОСОБА_2 в 2012 році була відкрита кримінальна справа про начебто підробку даного заповіту приватним нотаріусом.

По даному кримінальному провадженню у нього було вилучено даний заповіт та проведено декілька почеркознавчих та судово-медичних експертиз (посмертних), які підтвердили справжність заповіту від 29 листопада 2009 року складеного ОСОБА_5 на його користь.

08 червня 2018 року дане кримінальне провадження було закрите і він отримав заповіт назад, після чого звернувся до державного нотаріуса, надав йому оригінал заповіту, написав заяву на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом і після збору певних документів його отримав.

При чому він отримав лише ту спадщину, яка належить йому за заповітом, на все інше він не претендує.

Просив, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у своєму позові не виклала обґрунтування позовних вимог та не визначилась з яким позовом вона звертається до суду: про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, чи про оскарження дій нотаріуса.

Крім цього, позивач не усунула недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі від 18 вересня 2018 року.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з наступних підстав.

По справі встановлено, що 18 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху, оскільки вона не відповідала ст.ст.175,177 ЦПК України та не була оплачена судовим збором. Надано позивачу строк який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених в ній недоліків.

На виконання вимог ухвали, 16 жовтня 2018 року ОСОБА_2 подала доповнення до раніше поданої позовної заяви.

Натомість, нова редакція позовної заяви не відповідає вимогам, зазначеним в ст.ст.175,177 ЦПК України, отже, позивачка не усунула недоліки зазначені в ухвалі суду від 18 вересня 2018 року, а саме в новій редакції позовної заяви, ОСОБА_2 змінила коло осіб, зазначивши відповідачем ОСОБА_4, а третьою особою - нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Мельничук М. В., тоді, як позовна заява не містить зміст позовних вимог до ОСОБА_4; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач у своєму позові не виклала обґрунтування позовних вимог та не визначилась, з яким позовом вона звертається до суду: про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, чи про оскарження дій нотаріуса.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви позивачу, оскільки позивач не усунула недоліки позовної заяви.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми процесуального права застосовано вірно.

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба