Тернівський районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області
справа № 215/4890/17
номер провадження 2/215/389/18
17 липня 2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу у складі:
головуючого судді - Дудікова А.В.
при секретарі - Бисовій В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу № 215/4890/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про повернення грошових коштів,
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про стягнення суми боргу за договором позики.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 24.02.2017р. між ним та відповідачем, було укладено договір позики. Згідно умов договору він передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 50 000 грн, які остання зобовязувалась повертати щомісячно по 850 грн, до 24 числа кожного місяця, починаючи з березня місяця 2017р. Уся сума позики мала бути повернута не пізніше 24.02.2022р.
Певний час відповідач виконувала умови договору, однак з вересня місяця відмовилась сплачувати позивачу щомісячні платежі в рахунок повернення суми позики, при цьому не надаючи жодних пояснень.
У звязку з тим, що відповідач не виконує своїх договірних зобовязань, ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь з ОСОБА_2, суму основного боргу за Договором позики у розмірі 46 850 грн.
Ухвалою суду від 27.11.2017р. відкрито провадження по справі, а у судовому засіданні від 24.04.2018р. проведено підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.
У судове засідання позивач не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення судом.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами.
Відповідач в судові засідання на 19.12.2017 р., 22.01.2018 р., 28.02.18 р., 22.03.2018 р., 24.04.2018 р., 29.05.2018 р., 19.06.2018 р., 17.07.2018 р., не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялась судом належним чином, однак конверти повернулися до суду у звязку зі спливом терміну зберігання.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідка, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 24.02.2017р. між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) було укладено договір позики (далі Договір).
Згідно умов договору, позикодавець передав позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 50 000 грн та зобовязувався повернути позикодавцеві таку ж суму, не пізніше 24.02.2022р. (п.1).
У п.4 Договору вказано, що позичальник зобовязується повертати позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору, без сплати процентів, щомісячно по 850 грн., до 24 числа кожного місяця, починаючи з березня місяця поточного року. Оплата боргу здійснюється безготівково на картку або готівкою.
П. 8 Договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником зобовязання за даним договором, даний договір може бути поданий позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за даним договором здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку.
Договір було підписано позикодавцем та позичальником, у присутності приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області 24.02.2017р.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3, яка є дружиною позивача повідомила суду, що грошові кошти були передані ОСОБА_2 у її присутності і за її згодою, остання зобовязувалась виконувати умови договору.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).
Отже у договорі позики, який був укладений між сторонами було встановлено строк (термін) виконання зобовязань, згідно якого відповідач зобовязувалась повертати позикодавцеві суму позики(частки), визначену в п. 1 даного договору, без сплати процентів, щомісячно по 850 грн., до 24 числа кожного місяця, починаючи з березня місяця поточного року.
Як вказує позивач, у липні місяці 2017р. відповідачем не було здійснено оплати чергового щомісячного платежу, а в серпні місяці відповідач сплатила його кошти у розмірі 1 300 грн, в рахунок погашення боргу за серпень місяць в цілому та 50 % за липень.
Оскільки відповідачем не виконувались належним чином умови договору, у неї станом на день ухвалення рішення суду, перед позивачем утворилась заборгованість, яка становить 400 грн за липень 2017р. (850-450) та 8 500 (з вересня 2017р. по червень 2018р.), в загальній сумі 8 900 грн.
Оскільки на день ухвалення рішення суду строк договору не закінчився, а умовами договору не передбачено дострокове стягнення суми позики у разі порушення умов виконання, то уся сума позики не може бути повернута позивачу.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині не повернених часток позики, які підлягали сплаті ОСОБА_2 щомісячно до 24 числа, на день ухвалення рішення, а саме по червень 2018р., сума яких складає 8 500 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши суму судового збору у розмірі 640 гривень з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 272, 280, 282 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про повернення грошових коштів, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (23 Лютого)АДРЕСА_1 борг за договором позики в сумі 8 900 (вісім тисяч дев`ятсот) гривень та 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Розяснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто субєктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається до або через відповідні суди, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 27 липня 2018 року.
Суддя: