Постанова

Іменем України

18 липня2018 року

м. Київ

справа № 496/3468/13-ц

провадження № 61-17244св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, правонаступником якої єОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

треті особи: Усатівська сільська рада Біляївського району Одеської області, Біляївська районна прокуратура Одеської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2014 року у складі судді Пендюри Л. О. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Калараш А. А., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Усатівська сільська рада Біляївського району Одеської області, Біляївська районна прокуратура Одеської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинного будівництва.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 17 квітня 2014 року до участі у справі була залучена ОСОБА_2 як правонаступник ОСОБА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1. Власником суміжної земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_2, є ОСОБА_3 Відповідач без її та померлої ОСОБА_1 згоди і без відповідного дозволу компетентних органів самочинно збудувала на межі земельних ділянок гараж з прибудовами до нього. Внаслідок цих дій руйнуються вимощення та стіна належного їй будинку, а через обмеження освітлення та відсутність водостоку в кімнатах з'явився грибок, частина атмосферних опадів з даху гаража відповідача стікає у її погріб. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просила: визнати незаконною побудову ОСОБА_3 гаража з прибудовами безпосередньо на межі земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2; зобов'язати відповідача за власний рахунок знести побудовані господарські споруди та відновити кам'яну огорожу між земельними ділянками.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області 04 вересня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення її прав з підстав, наведених у позовній заяві.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2014 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

У травні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області 04 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2017 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не вжито заходів щодо сприяння сторонам у здійсненні їх процесуальних прав. Зокрема, у січні 2016 року за клопотанням позивача апеляційним судом була призначена повторна судова будівельно-технічна експертиза, яка не виконана. У травні 2016 року судом вдруге було призначено експертизу, яка також не виконана з незалежних від позивача причин. У призначенні експертизи втретє суд безпідставно відмовив, хоча питання, які були винесені на дослідження, стосувалися предмета спору. Крім цього, суди дійшли необґрунтованого висновку про те, що самочинним будівництвом права позивача не порушено. Технічні висновки, які містяться в матеріалах справи, вказують на те, що використання самочинного будівництва є небезпечним для життя та здоров'я людей, а рівень природного освітлення належної позивачу земельної ділянки не відповідає нормам у місці, що межує із спірною будівлею.

12 липня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито провадження у цій справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 квітня 2018 року справу № 496/3468/13-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 липня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 57 кв. м та земельна ділянка площею 0,0547 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський район, село Усатове, вулиця Чкалова, 44.

Відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок та земельна ділянка загальною площею 0,067 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Земельні ділянки сторін є суміжними.

На час набуття 06 жовтня 2005 року ОСОБА_3 права власності вищевказане домоволодіння складалося з житлового будинку літ. «А» сараю літ. «Б», сараю літ. «В», котельні літ. «Г», літньої кухні літ. «Д», кладової літ. «Е», літньої кухні літ. «Ж».

ОСОБА_3 самочинно, без отримання відповідного дозволу, згоди власника суміжної ділянки ОСОБА_1, правонаступником якої є ОСОБА_2, в порушення будівельних норм, без погодження проектної документації, здійснила реконструкцію літньої кухні літ. «Ж» під гараж, а в подальшому - під житловий будинок висотою 4,2 м, що підтверджується актами комісії Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 27 липня та 07 жовтня 2010 року, приписом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 28 вересня 2011 року.

Відповідно до частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на порушення її прав як власника суміжної земельної ділянки, оскільки відповідачем були порушені будівельні норми щодо мінімальних відступів стіни гаража до належного їй житлового будинку, внаслідок чого порушено природне освітлення будинку, інсоляція, виникла ерозія стін.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 31 липня 2015 року № 267, проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, встановлено, що ОСОБА_3 була здійснена самочинна реконструкція літньої кухні літ. «Ж» під гараж літ. «Ж» в межах будови, яка існувала між суміжними співвласниками станом на 12 вересня 2005 року. Розмір фундамента збільшився за рахунок лівої та задньої стіни гаража літ. «Ж», а права сторона стіни (яка знаходиться ближче до земельної ділянки позивача) залишилася у колишніх розмірах.

Звітом спеціаліста Комунального підприємства «Одесоблпроект» щодо проведення технічного огляду на відповідність приватної будівлі державним стандартам, будівельним нормам та правилам встановлено, що об'єкт обстеження - одноповерховий житловий будинок, гараж, літня кухня, господарські будівлі, що розташовані по АДРЕСА_2 - умовно «задовільно». Будівельні роботи виконані без проектної документації та дозвільних документів. Будівельні роботи велися господарським способом з дотриманням будівельних норм і правил, існуючих на момент будівництва та відповідають вимогам БДН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення»; ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників». В результаті візуального огляду об'єкта деформацій, осідань, тріщин і пошкоджень, що впливають на міцність і їх стійкість, не виявлено. Технічний стан будівельних конструкцій об'єкта, з урахуванням кваліфікації чинних норм, характеризується як «задовільний» зі ступенем зносу до 5 %. Будинок обладнано інженерними мережами у відповідності з вимогами будівельних норм і правил. Будівництво об'єкта не вплинуло на технічний стан і інсоляцію сусідніх земельних ділянок. Якість виконаних на момент обстеження будівельних робіт в цілому відповідає вимогам будівельних норм і правил ДБН 3.03.0І-87 «Несучі та огороджувальні конструкції». А тому спеціаліст зробив позитивний висновок про можливість збереження і введення в експлуатацію будівлі одноповерхового індивідуального житлового будинку, окремо розміщеного гаража, літньої кухні та господарських споруд.

Встановивши те, що ОСОБА_3 здійснила самочинну реконструкцію літньої кухні під гараж у межах належної їй земельної ділянки та в межах фундамента споруди, який існував станом на 12 вересня 2005 року, а також те, що будівництво об'єкта не вплинуло на технічний стан і інсоляцію сусідніх земельних ділянок, суди дійшли правильного висновку про те, що позивачем не доведено порушення її прав, з підстав наведених нею у позовній заяві. Матеріали справи не містять доказів існування паркану між суміжними земельними ділянками сторін в місці проведення відповідачем самочинної реконструкції будівлі.

Тому не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій про те, що права позивача самочинним будівництвом не порушені.Сам факт здійснення самочинної реконструкції без доведення порушення прав позивача не є безумовною підставою для зобов'язання відповідача здійснити знесення самочинно реконструйованого об'єкта.

Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року,правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи, не заслуговують на увагу.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, апеляційний суд правильно виходив з того, що підстави для призначення комісійної судової будівельно-технічної експертизи відсутні, оскільки наведений позивачем перелік питань виходить за межі позовних вимог. Наявний у справі висновок судової будівельно-технічної експертизи узгоджується з іншими дослідженими судами доказами.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що судом двічі призначалася повторна судова будівельно-технічна експертиза, яка не була виконана у зв'язку з відмовою позивача від її проведення.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що внаслідок збільшення висоти гаража було порушено природне освітлення будинку позивача, що призвело до порушення температурного режиму та виникнення ерозії стін кімнат, які постійно вкриваються грибком, судом апеляційної інстанції обґрунтовано відхилено з посиланням на те, що матеріали справи не містять, а позивачем всупереч вимогам статті 60 ЦПК України 2004 року не надано доказів на підтвердження зазначених обставин.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Разом з тим рішення суду у цій справі не перешкоджає позивачу захистити свої права шляхом пред'явлення у встановленому законом порядку позову про приведення самочинно реконструйованої будівлі до попереднього стану з доведенням порушення її прав такою реконструкцією.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний
Г. І. Усик