1Справа № 335/4823/18 2/335/1513/2018
РІШЕННЯ
20 липня 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Шалагінової А.В., за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107Б, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» про стягнення страхового відшкодування,
У травні 2018 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та завданої шкоди, однак, в процесі розгляду справи від позовних вимог до ОСОБА_3 відмовився.
Позивач в обґрунтування позовних вимог до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» у позовній заяві зазначав, що 14 жовтня 2017 р. приблизно о 21:15 год. на перехресті вулиць Перемоги та ОСОБА_4 в місті Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортних засобів «Chevrolet Epica», д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та «BMW 530і», д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 8 листопада 2017 р. водій ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль позивача. 18 січня 2018 р. ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» за полісом АК № 6506149, яким була застрахована цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3, виплатила позивачеві страхове відшкодування в розмірі 50 824,45 грн. Разом із тим, дійсний розмір заподіяної шкоди склав 108 315,79 грн. згідно зі звітом автотоварознавчого дослідження № 16 від 19 січня 2018 р. Страховий ліміт визначено вказаним полісом у 100 000 грн. Отже, ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» не відшкодувала йому частину шкоди в розмірі 49 175,55 грн., з урахуванням страхового ліміту та вже сплаченої суми.
З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» із заявою від 9 лютого 2018 р. про виплату залишку страхового відшкодування. Проте, листом цього відповідача від 3 квітня 2018 р. в задоволенні вимог позивача було відмовлено.
Просив стягнути з ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» на його користь страхове відшкодування в розмірі 49 175,55 грн. та судові витрати (а.с. 25).
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи, встановлено строки для подання заяв по суті справи (а.с. 39).
26 червня 2018 р. надійшла заява ОСОБА_2 про відмову від позовних вимог до ОСОБА_3 (а.с. 44).
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 2 липня 2018 р. прийнято відмову ОСОБА_2 від позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, в сумі 11 977,79 грн. та провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито (а.с. 52).
3 липня 2018 р. надійшов відзив на позовну заяву ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» в особі представника ОСОБА_6, в якому зазначав, що виплата страхового відшкодування здійснена позивачу згідно з Аварійним сертифікатом № 834/17-11 від 6 листопада 2017 р., в якому визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з врахуванням фізичного зносу та без врахування ПДВ 50 919,05 грн. Аварійний сертифікат відповідає положенням п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Звіт № 16, на який посилається позивач, не містить інформації щодо предмета доказування у справі, оскільки не визначає вартість відновлювального ремонту автомобіля. Крім того, розмір збитків розрахований з урахуванням ПДВ, відшкодування якого законом не передбачено. Просив розгляд справи проводити за його відсутності та відмовити в задоволенні позову (а.с. 5559).
9 липня 2018 р. надійшла відповідь позивача на відзив, в якій зазначав, що Аварійний сертифікат не може бути прийнятий до уваги судом, оскільки ФОП ОСОБА_7, що його склав, не є особою, уповноваженою проводити автотоварознавчі дослідження, що випливає з долучених відповідачем копій кваліфікаційного свідоцтва, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача тощо. Крім того, у даному сертифікаті не враховано всіх запчастин, необхідних для повного відновлення автомобіля. В силу вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування має бути узгоджений із особою, яка має право на його отримання, що в даному випадку відповідач не здійснив. Просив доводи відзиву відхилити.
Інших заяв по суті справи від учасників справи не надходило.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав, що викладені в ньому.
Представник відповідача ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом із повідомленням. За змістом відзиву на позовну заяву просив розглянути справу за його відсутності. Суд, з урахуванням викладених обставин, вважав за можливе розглянути справу за його відсутності.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
14 жовтня 2017 р. приблизно о 21:15 год. на перехресті вулиць Перемоги та ОСОБА_4 в місті Запоріжжі сталася ДТП за участю транспортних засобів «Chevrolet Epica», д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та «BMW 530і», д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5
Власником автомобіля НОМЕР_3, є позивач відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХМ № 789203 від 14 вересня 2017 р. (а.с. 73).
Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 8 листопада 2017 р. водій ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с. 6).
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 12 січня 2018 р. апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 8 листопада 2017 р. без змін (а.с. 7-8).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» за полісом АК № 6506149, за яким ліміт страхової відповідальності становить 100 000 грн. (а.с. 6364).
18 жовтня 2017 р. ОСОБА_2 звернувся до ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 68)
18 січня 2018 р. ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» згідно зі страховим актом від 18 січня 2018 р. перерахувала позивачеві на розрахунковий рахунок страхове відшкодування в розмірі 50 664,45 грн. (а.с. 26, 121122).
Як передбачено статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як зазначено судом вище, відповідач ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» визначав розмір страхового відшкодування до виплати позивачеві виходячи зі змісту Аварійного сертифіката від 6 листопада 2017 р. № 834/17-11, складеного ФОП ОСОБА_7
Разом із тим, позивач, не погоджуючись із розміром поновлювального ремонту, визначеного у вказаному Аварійному сертифікаті, надав суду звіт № 16 про оцінку автомобіля НОМЕР_3, складеного субєктом оціночної діяльності, спеціалістом-автотоварознавцем, аварійним комісаром ОСОБА_8, згідно із яким вартість матеріальної шкоди, спричиненого володільцю вказаного автомобіля внаслідок його пошкодження, складає з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали 108 315,79 грн. (а.с. 1425).
Позивач, враховуючи, що сплачена сума страхового відшкодування не покрила вартість матеріальної шкоди 9 лютого 2018 р. звернувся до ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» із заявою про здійснення доплати страхового відшкодування з урахуванням ліміту страхової відповідальності 49 175,55 грн. (а.с. 12).
Листом від 3 квітня 2018 р. № Є.37.7.0.0/1513 в задоволенні заяви позивача було відмовлено із розясненням положень ст. 1194 ЦК України в частині покладення обовязку з відшкодування шкоди на особу, яка винна у вчинені ДТП (а.с. 32).
Отже, між сторонами наявний спір щодо розміру страхового відшкодування.
Вивчивши зміст Аварійного сертифіката від 6 листопада 2017 р. № 834/17-11, складеного ФОП ОСОБА_7, суд дійшов висновку, що в ньому вартість поновлювального ремонту автомобіля визначалася виходячи із характеру пошкоджень, виявлених при огляді транспортного засобу позивача, яким було встановлено, що наявні пошкодження, що підлягають ремонту, заміні, фарбуванню, перелік яких наведений в Додатку. При цьому, у примітці зазначено, що застосування того чи іншого ремонтного впливу обумовлено технологічною можливістю та економічною доцільністю ремонту (а.с. 88).
Також, згідно із цим Аварійним сертифікатом, на дослідження було поставлене питання: Яка вартість поновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, з урахуванням наданих замовником цін на запасні частини, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу? (а.с. 83).
Натомість, у звіті № 16 про оцінку автомобіля НОМЕР_3, зокрема у розділі 3.2 детально зазначено порядок проведення калькуляції на ремонт, виходячи із прейскуранту на роботу по ремонту автомобіля на СТО м. Запоріжжя, розрахунку вартості матеріалів на підставі п. 8.5.9 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 р. № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 1074/8395 від 24 листопада 2003 р. (в редакції Наказу від 24 липня 2009 р.), норм часу по кузовному ремонту на підставі Додатку 7 до цієї ж Методики. При цьому, метою проведення оцінки є визначення вартості матеріальної шкоди (п. 3 Звіту) (а.с. 1516).
Отже, в даному випадку підлягає врахуванню судом саме Звіт № 16 про оцінку автомобіля НОМЕР_3, наданий позивачем, оскільки у ньому бралася до уваги вартість матеріалів, необхідних для ремонту, визначена відповідно до нормативно-правових актів. Натомість, в Аварійному сертифікаті така вартість визначалась за цінами на запасні частини, надані замовником. При цьому, походження цих цін не відомо.
Крім того, відповідно до чч. 13 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Представником відповідача, який не погоджувався із Звітом № 16 про оцінку автомобіля НОМЕР_3, складеного спеціалістом-автотоварознавцем, в ході судового розгляду справи не заявлялось відповідне клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи в порядку ч. 1 ст. 103 ЦПК України у випадку, якщо зміст вказаного звіту викликав в нього сумніви.
Разом із тим, суд, враховуючи зміст Звіту № 16 про оцінку автомобіля НОМЕР_3, вважає за необхідне виключити із вартості матеріальної шкоди, завданої позивачеві внаслідок ДТП, розмір податку на додану вартість (ПДВ), що застосувався спеціалістом-автотоварознавцем при визначенні вартості запасних частин та матеріалів, з таких підстав.
Відповідно до статті 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
За матеріалами справи встановлено, що потерпілий (позивач) у заяві до страховика про виплату страхового відшкодування просить виплатити його на свій рахунок у банківській установі та надає відповідні реквізити (а.с. 68).
В ході розгляду справи не було здобуто доказів про відновлення пошкодженого автомобілю позивачем, про що додатково він підтвердив в ході судового розгляду справи. Тобто на час ухвалення рішення суду фактичного ремонту автомобілю позивача не відбулось. Отже, в даному випадку підлягає зясуванню, з чого складається сума матеріальної шкоди, визначена Звітом № 16 про оцінку автомобіля НОМЕР_3, у розмірі 108 315,79 грн., яку позивач визначає як страхове відшкодування.
З пункту 3.5 вказаного звіту слідує, що сума матеріальної шкоди складається із: вартості ремонтно-відновлювальних робіт без ПДВ 12 067,16 грн., вартості необхідних для ремонту матеріалів з ПДВ 19 326,24 грн., вартості складових, які підлягають заміні при ремонті, з ПДВ 256 407,96 грн., що разом з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7000 становить 108 315,79 грн. ( а.с. 17).
Отже, в суму матеріальної шкоди була включена сума ПДВ на матеріали та складові, що підлягають заміні, тому відповідно до статті 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сума страхового відшкодування має визначатися за вирахуванням суми ПДВ. Тому, з урахуванням вже сплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 50 664,45 грн., з відповідача на користь позивача слід стягнути 38 147,01 грн. ((12 067,16 + (19 326,24 20%) + (256 407,96 20%) * (1 0,7)) 50 664,45).
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 436,98 грн.
Крім того, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України ОСОБА_2 підлягає поверненню з державного бюджету сума судового збору, що становить 50% судового збору, сплаченого за позовними вимогами до ОСОБА_3, у звязку із відмовою позивача від цих позовних вимог до початку судового розгляду справи по суті.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 19, 7680, 89, 141, 142, 259, 265, 273, 274279 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Повернути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4) з державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції № 2056-27-003/С від 27 квітня 2018 р., за позовними вимогами до ОСОБА_3, щодо яких закрито провадження у справі в звязку із відмовою від позову до початку розгляду справи по суті, у розмірі 70 (сімдесят) гривень 48 копійок.
Вступна та резолютивна частини рішення постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 20 липня 2018 р.
Повне судове рішення складене 24 липня 2018 р.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Шалагінова