АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 січня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, мотивуючи тим, що з 07 липня 2006 року перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2013 року шлюб між ними розірвано та на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2013 року з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_4 стягуються аліменти у розмірі 500 грн. до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20 червня 2013 року.

Зазначала, що ч.2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а 500 грн. на теперішній час це значно менша сума ніж встановлена законодавством.

Посилаючись на те, що дитина повинна забезпечуватися на гідному рівні, в той час коли недоотримає грошових коштів від батька у вигляді аліментів, а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01 січня 2017 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 січня 2018 року позовні вимоги задоволені повністю.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення допустився грубих порушень вимог законодавства та не взяв до уваги той факт, що у даному випадку відсутні підстави для зміни розміру аліментів, не дивлячись на те, що він визнав позов.

05 червня 2018 року від позивачки ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила його залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою (ч.1 ст.368 ЦПК України).

Зважаючи на клопотання ОСОБА_2 справа за його апеляційною скаргою розглядається в порядку загального позовного провадження, з викликом сторін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 07 липня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4).

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі в них 25 липня 2006 року народився син ОСОБА_4 а.с.5).

Ні підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2013 року шлюб між ними розірвано (а.с.6).

За заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 стягуються аліменти у розмірі 500 грн. до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20 червня 2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що вони обґрунтовані та прийшов до висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частин 1,2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стаття 182 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів від 23 липня 2013 року) встановлювала, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Аналогічні положення передбачені пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", а також у статтях 194-197,274 СК України.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

Колегія суддів наголошує на тому, що розмір аліментів визначений на підставі рішення суду може бути змінено лише у разі зміни матеріального або сімейного стану платника або отримувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених СК України .

У даному випадку відсутні будь-які підстави передбачені чинним законодавством для зміни розміру аліментів.

Позивачем не наведено жодних підстав стосовно зміни матеріального, сімейного стану або змін, пов'язаних із здоров'ям.

Збільшення прожиткового мінімум для дітей на підставі Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" або встановлення розміру аліментів у ст.182 СК України у розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є обставиною на підставі яких можна задовольнити даний позов.

Колегія суддів наголошує на тому, що ОСОБА_3 не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом про зміну розміру аліментів саме у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 січня 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.