КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/733/17
Провадження № 2/534/14/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 року місто Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Крикливого В.В., за участі секретаря судового засідання Клімової С.І., представника позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду підготовчий розгляд справи за цивільним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору недійсним та виділення майна в натурі,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Горішньоплавнівської міської ради та ОСОБА_4, в якому прохала визнати недійсним договір купівлі-продажу будівельних матеріалів, будівельних конструкцій, результатів будівельних робіт у вигляді незавершеного будівництвом житлового будинку, укладений 06.07.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Також, позивачка прохала суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення її у не введений в експлуатацію житловий будинок, розташований по вул. Луговій, 3 у м.Горішні Плавні Полтавської області.

Провадження у справі відкрито за ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 07.06.2017 року.

Ухвалою суду від 04.09.2017 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_5 (т.1 а.с.71).

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до чч.3,4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Ухвалою суду від 24 січня 2018 року провадження у даній справі продовжено за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, сторонам визначено строк для надання відзиву, відповіді та заперечень.

Позивачкою неодноразово уточнювалися позовні вимоги за згаданим позовом.

Після чергового уточнення позовних вимог позивачкою подано до суду уточнену заяву про зміну предмету позову, в якій вона остаточно прохала визнати недійсним договір купівлі-продажу будівельних матеріалів, будівельних конструкцій, результатів будівельних робіт у вигляді незавершеного будівництвом житлового будинку, укладений 06.07.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, застосувавши наслідки недійсності договору, а також прохає виділити їй в натурі частку в незавершеному будівництвом житловому будинку, господарських будівлях та спорудах, що знаходяться за адресою: Полтавська область, вул.Лугова, відповідно до варіанту, визначеного судовою будівельно-технічною експертизою.

Під час підготовчого судового засідання представником відповідача ОСОБА_2 заявлено клопотання про розєднання позовних вимог обєднаних в позовній заяві ОСОБА_3, а саме прохав вимогу про виділення позивачці частки в натурі у спірному незавершеному будівництвом житловому будинку, господарських будівлях та спорудах в самостійне провадження та зупинити провадження у цій справі до вирішення вимог про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу будівельних матеріалів.

Свої вимоги мотивує тим, що зазначені вимоги не є однорідними та їх самостійний розгляд є доцільним з точки зору економії процесуального часу, а також тим, що вимога про визнання договору недійсним не підсудна Комсомольському міському суд Полтавської області.

Представник відповідача ОСОБА_1 проти задоволення клопотання заперечувалася, посилаючись на те, що зазначені позовні вимоги є взаємоповязаними, вимога про виділення частки у спірному майні є похідною від вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Проти непідсудності вимоги про визнання договору дійсним заперечувала, посилаючись на її безпідставність.

Відповідач ОСОБА_6 викликався до суду через свого представника, а відповідач ОСОБА_4 - через оголошення на веб-порталі судової влади України, проте в судове засідання не зявилися.

Заслухавши доводи представників сторін в обґрунтування розєднання позовних вимог та заперечень проти цього, перевіривши матеріали справи, суд, при вирішенні згаданого клопотання виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України та ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною другою ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою згаданої статті передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути обєднано декілька вимог, повязаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи обєднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Частиною шостою ст. 188 ЦПК України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті розєднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька обєднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

Частинами 4 та 5 згаданої статті наведені випадки коли обєднання позовних вимог не допускається, а саме, коли вимоги належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, або щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Вирішуючи питання щодо необхідності розєднання заявлених ОСОБА_3 позовних вимог у самостійні провадження, суд, крім позиції представника позивача та права позивача на визначення способу захисту цивільних прав та інтересів, враховує ту обставину, що рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 09 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25 червня 2013 року, спірне майно по вул.Луговій,7 в м.Горішні Плавні визнано обєктом незакінченого будівництва, а також спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_5

З огляду на викладене, позовна вимога про виділення позивачці в натурі частки у спільній сумісній власності (спірного обєкту незакінченого будівництва), належної станом на 25.06.2013 ОСОБА_3 та ОСОБА_5, є похідною від позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу будівельних матеріалів, будівельних конструкцій, результатів будівельних робіт у вигляді незавершеного будівництвом житлового будинку, укладений 06.07.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, та застосування наслідків недійсності договору.

Таким чином, клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про розєднання позовних вимог у самостійні провадження задоволенню не підлягають. Разом із цим, суд звертає увагу на те, що питання щодо підсудності кожної заявленої ОСОБА_3 позовної вимоги та позову в цілому вирішувалося ухвалою суду від 24.01.2018 (т.1 а.с.148). Нових обґрунтувань та доводів щодо підсудності під час обговорення клопотання про розєднання позовних вимог представники сторін не зазначали.

На піставі викладеного, керуючись ст.16 ЦК України, ст.ст.4, 13, 188 244 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання про розєднання в самостійні провадження позовних вимог за цивільним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору недійсним та виділення майна в натурі представнику відповідача ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя В.В.Крикливий