РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/1158/18

Справа № 510/1182/18

28.08.2018 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_2, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку, що розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі державного акту на земельну ділянку .

На час відкриття спадщини разом із ОСОБА_2 проживала його дружина - мати позивача - ОСОБА_3, яка від спадщини не відмовлялася, а тому вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

28 вересня 2015 року померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на:

-земельну ділянку, що розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй на підставі державного акту на земельну ділянку;

-земельну ділянку, що розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку вона отримала в спадщину від померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловіка.

За життя померла ОСОБА_3 склала заповідальне розпорядження, посвідчене Нагірненською сільською радою 10 серпня 2004 року, яким заповіла усе своє майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось позивачу - ОСОБА_1, а тому спадкоємство здійснюється за заповітом.

Крім того, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 позивач постійно проживав з матір'ю, від спадщини не відмовлявся, а тому також вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувсь до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Через деякий час ОСОБА_1 звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 14 червня 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

Позивач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце, проведення судового засідання сповіщався належним чином, надав суду заяву, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце, проведення судового засідання сповіщався належним чином, надав суду заяву, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає та проти його задоволення не заперечує.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача - ОСОБА_2, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку, що розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі державного акту на земельну ділянку .

На час відкриття спадщини разом із ОСОБА_2 проживала його дружина - мати позивача - ОСОБА_3, яка від спадщини не відмовлялася, а тому вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

28 вересня 2015 року померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на:

-земельну ділянку, що розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй на підставі державного акту на земельну ділянку;

-земельну ділянку, що розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку вона отримала в спадщину від померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловіка.

За життя померла ОСОБА_3 склала заповідальне розпорядження, посвідчене Нагірненською сільською радою 10 серпня 2004 року, яким заповіла усе своє майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось позивачу - ОСОБА_1, а тому спадкоємство здійснюється за заповітом.

Крім того, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 позивач постійно проживав з матір'ю, від спадщини не відмовлявся, а тому також вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувсь до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Частиною 1 ст. 1269 ЦПК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦПК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини

Через деякий час ОСОБА_1 звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 14 червня 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав суду копії документів, які підтверджують: право власності та видавалися на ім'я померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3, копію заповіту на користь позивача, копію свідоцтва про народження позивача, факт сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, факт сумісного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1; а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують право померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на спірне спадкове майно, спадкоємцем яких є ОСОБА_1, а тому позов має бути задоволено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, що розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданий Ренійською райдержадміністрацією Одеської області 08 грудня 2004 року (площею 2,6610 га - кадастровий номер НОМЕР_4).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, що розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданий Ренійською райдержадміністрацією Одеської області 08 грудня 2004 року (площею 2,6609 га - кадастровий номер НОМЕР_3).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяті днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова