Справа №463/880/18
Провадження №2/463/1114/18
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

23 липня 2018 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Жовнір Г.Б., розглянувши заяву представника позивача Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» - Лавріва В.П. про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, третьої особи про звернення стягнення на предмет застави, а саме: сідловий тягач - Е Renault Magnum, 2000 р.в., кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3, шляхом продажу на прилюдних торгах.

В порядку забезпечення позову представник позивача просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме: накласти арешт, заборонити використання та передати на відповідальне збереження ПАТ «ВіЕс Банк» рухоме майно сідловий тягач - Е Renault Magnum, 2000 р.в., кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3.

Дану заяву мотивує тим, що між сторонами існує спір щодо звернення стягнення на предмет застави, який було відчужено без згоди заставодержателя третій особі. Необхідність застосування заходів забезпечення позову обгрунтовує тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, зокрема, у разі відчуження новим власником заставленого рухомого майна з метою уникнення відповідальності. Крім цього, зазначає, що відносно незаконного відчуження заставного майна відкрито кримінальне провадження. Враховуючи наведене, просить заяву задоволити.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Виходячи із змісту ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд не погоджується з доводами представника позивача про необхідність вжиття вказаних заходів забезпечення позову з наступних мотивів.

Позивачем не наведено фактів, які б давали підстави стверджувати про можливі недобросовісні дії з боку відповідача щодо порушення матеріально-правовових інтересів позивача. Крім цього, суд вважає, що позивач не надав належних доказів реальності загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Таким чином суд приходить до висновку, що заява представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.149, 150, 153, 260 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви представника позивача Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» - Лавріва В.П. про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду у відповідності до ст.261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Львівської області або через місцевий суд до Апеляційного суду Львівської області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду згідно ст.354 ЦПК України.

Суддя Жовнір Г.Б.