Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 750/5085/16-ц

провадження № 61-6768 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І.М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідачі:-Державна казначейська служба України,
-Чернігівська обласна державна адміністрація,
-департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації,
представник відповідача-Біркун Тетяна Миколаївна,
третя особа-Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Апеляційного суду Чернігівської області в складі колегії суддів: Бобрової І. О., Острянського В. І., Шитченко Н. В. від 24 жовтня 2016 року.

Встановив:

У травні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Чернігівської обласної державної адміністрації, департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями і бездіяльністю.

Позовні вимоги ОСОБА_6 мотивував тим, що він у лютому 2015 року мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджувалося відповідним посвідченням, яке було видане в 1992 році. Унаслідок проживання на радіоактивно забрудненій території ОСОБА_6 захворів, і його захворювання пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі - ЧАЕС). 25 лютого 2015 року позивач отримав довідку до акта огляду медико-соціальної експертної комісієї, відповідно до якої йому встановлено 1 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС. І з того часу позивач набув права на присвоєння йому статусу постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії з видачею відповідного посвідчення.

Починаючи з лютого 2015 року ОСОБА_6 вчиняв дії з реалізації його права на одержання посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), шляхом звернення до відповідачів із заявами та клопотаннями. Однак таке право позивача було реалізоване лише 12 квітня 2016 року після двох адміністративних спорів, під час розгляду яких суди встановили протиправність дій департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації та Чернігівської обласної державної адміністрації, що полягали у незаповненні бланку посвідчення ОСОБА_6 (категорія 1), у невидачі ОСОБА_6 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії та вкладки до нього.

Після отримання відповідного посвідчення, а саме 18 квітня 2016 року, позивач став на облік до Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, у зв'язку з чим йому була призначена та виплачується щомісячна компенсація в сумі 398 грн 40 коп. і щорічна допомога на оздоровлення (один раз на рік) в розмірі 120 грн.

Також 20 квітня 2016 року позивач копію отриманого посвідчення подав до Новгород-Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та став на облік як інвалід 1 групи у зв'язку із захворюванням, пов'язаним із впливом аварії на ЧАЕС, у зв'язку з чим пенсію позивача було збільшено з 1 338 грн 75 коп. до 1 952 грн 64 коп.

Унаслідок протиправних дій Чернігівської обласної державної адміністрації, департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації позивачеві було завдано збитків у вигляді упущеної вигоди. Зокрема, через неотримання посвідчення в період з квітня 2015 року до березеня 2016 року позивач втратив щомісячну компенсацію в сумі 398 грн 40 коп. (усього 398 грн 40 коп. х 12 місяців = = 4 780 грн 80 коп.) та щорічну допомогу на оздоровлення за 2015 рік у розмірі 120 грн. Також позивач втратив різницю у пенсії: в квітні - серпні 2015 року пенсія була 1 218 грн 95 коп.; у вересні 2015 року - березні 2016 року пенсія була 1 338 грн 75 коп., а мала бути пенсія за весь цей період часу (за умови вчасної видачі посвідчення) в розмірі 1 952 грн 64 коп.

Втрати позивача у пенсії: за квітень - серпень 2015 року становлять 733 грн 69 коп. щомісяця; за вересень 2015 року - березень 2016 року становить 613 грн 89 коп. щомісяця, а всього різниця у пенсії за період з квітня 2015 року до березня 2016 року становить 7 965 грн 68 коп.

Неправомірна бездіяльність відповідачів завдала ОСОБА_6 також і моральних збитків, які він оцінив у сумі 20 000 грн.

На підставі наведеного ОСОБА_6 просив суд: стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування шкоди у вигляді нарахованої та неотриманої щомісячної компенсації за період з 01 квітня 2015 року до 31 березня 2016 року включно в розмірі 4 780 грн 80 коп. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунка, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень; стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування шкоди у вигляді ненарахованої та неотриманої допомоги на оздоровлення за 2015 рік у розмірі 120 грн шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунка, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень; стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування шкоди у вигляді ненарахованої та неотриманої різниці у пенсії за період з 01 квітня 2015 року до 31 березня 2016 року включно (12 повних місяців) в сумі 7 965 грн 68 коп. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунка, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень; стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунка, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Чернігівської обласної державної адміністрації 3 006 грн 87 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації 8 382 грн 51 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Чернігівської обласної державної адміністрації на користь держави 182 грн 67 коп. судового збору. Стягнуто з Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації на користь держави 418 грн 14 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач довів протиправність дій Чернігівської обласної державної адміністрації та департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, внаслідок чого йому завдана матеріальна та моральна шкода.

Вимоги позивача про стягнення завданих йому збитків за рахунок Державної казначейської служби України суд визнав юридично некоректними з посиланням на те, що Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (з наступними змінами), на органи Казначейства покладено обов'язок з виконання виконавчих документів, а не відшкодування шкоди за цим позовом.

Суд вважав за необхідне покласти на департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації відповідальність за недоотриману позивачем пенсію та щомісячну компенсацію з квітня по грудень 2015 року, а саме за період протиправних дій і бездіяльності цього відповідача стосовно позивача. Матеріальну шкоду за решту періоду - з січня до березня 2016 року суд поклав на Чернігівську обласну державну адміністрацію з аналогічних підстав.

З урахуванням ступеня вини відповідачів, тривалості моральних страждань позивача та негативних наслідків від перенесених моральних та психоемоційних травм, які настали для позивача у зв'язку з протиправними діями відповідачів, ураховуючи засади розумності та справедливості, суд вважав за необхідне стягнути з Чернігівської обласної державної адміністрації та департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_6 по 2 000 грн в рахунок компенсації моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2016 року змінено в частині визначення способу та суб'єкта, який має відшкодувати матеріальну та моральну шкоду на користь ОСОБА_6 Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_6 11 509 грн 38 коп. на відшкодування майнової шкоди та 4 000 грн на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунка Державної казначейської служби України. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції правильно визнав підстави і вимоги позову обґрунтованими, однак дійшов хибних висновків про необхідність стягнення вказаних судом сум з Чернігівської обласної державної адміністрації та департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, оскільки статтями 2 та 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що майнова та моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню саме з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунка Державної казначейської служби України.

Також апеляційний суд відхилив доводи прокурора та представника Державної казначейської служби України щодо неможливості стягнення відповідних збитків за рахунок коштів Державного бюджету України з посиланням на підпункт 2 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, а саме, що цей пункт регулює стягнення тільки реальних збитків і не виключає можливості стягнення за рахунок державного бюджету збитків у розумінні статті 22 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Державна казначейська служба України просить скасувати рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2016 року і залишити в силі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2016 року.

Касаційна скарга Державної казначейської служби України мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо стягнення на користь позивача з Державного бюджету України матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди та моральної шкоди, оскільки у цьому випадку відповідальність щодо компенсації матеріальної та моральної шкоди має бути покладена на винних осіб, як правильно встановив районний суд при вирішенні цього спору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, крім іншого, відкрито касаційне провадження у справі, роз'яснено сторонам право на подання заперечення на касаційну скаргу, зупинено виконання ухвалених у справі рішень судів першої та апеляційної інстанцій до закінчення касаційного провадження у справі.

У запереченні на касаційну скаргу, поданому в січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації просить залишити без задоволення касаційну скаргу.

Заперечення на касаційну скаргу департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації мотивує тим, що апеляційний суд дійшов правильних по суті та законних висновків щодо стягнення матеріальної і моральної шкоди у спосіб, вказаний у рішенні суду.

Прокуратура Чернігівської області у січні 2017 року надіслала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ свої пояснення на касаційну скаргу Державної казначейської служби України.

Також із запереченням на касаційну скаргу в січні 2017 року до суду касаційної інстанції звернулася Чернігівська обласна державна адміністрація. Вимоги та посилання цього заперечення є аналогічними з вимогами та посиланнями заперечення на касаційну скаргу департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

07 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга Державної казначейської служби України підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Частинами першою та другою статті 22 ЦК України передбачено право особи на відшкодування збитків у результаті порушення її цивільного права. Збитками є, у тому числі, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

При цьому, незаконність рішення, дій чи бездіяльність завдавача шкоди повинна бути доведена, а вина в цьому випадку презумюється. Суб'єктом відшкодування завданої шкоди є Держава, Автономна республіка Крим та орган місцевого самоврядування. Тобто шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету, бюджету Автономної республіки Крим, бюджетів органів місцевого самоврядування.

Відповідно до підпункту 2) пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, врегульований Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок) (пункт 1 Порядку).

У пункті 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

При цьому боржники в контексті пункту 2 Порядку (редакція чинна на час вирішення спору судами попередніх інстанцій) - це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Суди попередніх інстанцій встановили, що в грудні 1992 року ОСОБА_6 отримав посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії НОМЕР_1 як особа, яка станом на 01 січня 1993 року проживала у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років (з 1986 року до 1992 року).

На підставі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВА № 005998 від 25 лютого 2015 року ОСОБА_6 надано 1 групу інвалідності (до 01 березня 2016 року) внаслідок захворювання, пов'язаного із впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року у справі № 825/3639/15-а визнано протиправною бездіяльність департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації щодо незаповнення бланку посвідчення (категорія 1) та невнесення заступника голови Чернігівської обласної державної адміністрації пропозиції щодо рішення про видачу посвідчення ОСОБА_6 як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, та зобов'язано департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації заповнити бланк посвідчення (категорія 1) та внести заступнику голови Чернігівської обласної державної адміністрації пропозиції щодо рішення про видачу посвідчення ОСОБА_6 як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Цією постановою встановлено, що з метою надання статусу особи, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, ОСОБА_6 у лютому 2015 року звернувся з відповідною заявою та пакетом документів до Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області. У свою чергу, Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області перенаправило заяву позивача та додані до неї документи на розгляд до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації. Листом від 16 березня 2015 року № 10-10/2684 департамент повідомив ОСОБА_6 про те, що у зв'язку з протиріччями, які склалися в законодавстві на даний час, департамент питання ОСОБА_6 розгляне після отримання відповіді з Міністерства соціальної політики України.

Після виконання цієї постанови департаментом соціального захисту населення відповідач Чернігівська обласна державна адміністрація відмовилася видати позивачеві відповідне посвідчення. Така відмова була оскаржена ОСОБА_6 до суду.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року визнано протиправною відмову Чернігівської обласної державної адміністрації у видачі ОСОБА_6 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія), викладену в листі від 19 січня 2016 року № 10-11/503, зобов'язано Чернігівську обласну державну адміністрацію видати ОСОБА_6 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії та вкладки до нього, зобов'язано Чернігівську обласну державну адміністрацію у місячний строк з дня набрання законної сили постановою суду у справі № 825/225/16 подати до суду звіт про виконання судового рішення.

На виконання вищевказаної постанови суду 12 квітня 2016 року ОСОБА_6 було видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, серії НОМЕР_2.

Після отримання посвідчення ОСОБА_6 з квітня 2016 року нарахована пенсія по інвалідності 1 групи Чорнобильської АЕС в сумі 1 952 грн 64 коп. З 18 квітня 2016 року ОСОБА_6 на підставі його заяви здійснено призначення компенсаційних виплат, передбачених статтями 20 та 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме - щомісячна компенсація в сумі 398 грн 40 коп., щорічна допомога на оздоровлення (один раз на рік) в сумі 120 грн.

З довідки Семенівського відділу Новгород-Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 25 квітня 2016 року № 248 вбачається, що ОСОБА_6 перебуває на обліку в управлінні та одержує щомісячну пенсію по інвалідності 1 групи ЧАЕС. Розмір пенсії з березня 2015 року до квітня 2016 року становив 18 023 грн 70 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що протиправними діями/бездіяльністю Чернігівської обласної державної адміністрації та департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації позивачу завдана матеріальна та моральна шкода. При цьому суд поклав обов'язок з відшкодування шкоди, завданої позивачеві, на винних осіб, а саме Чернігівську обласну державну адміністрацію та департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, з урахуванням періодів порушення прав позивача кожним з цих відповідачів, збитків, які зазнав позивач унаслідок їх окремих дій та бездіяльності.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають зібраним у справі доказам, встановленим обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального права.

Водночас апеляційний суд припустився помилки, покладаючи відповідальність з відшкодування шкоди, завданої позивачеві, на державу в особі Державного казначейства України, оскільки в цьому випадку шкода має бути відшкодована винними особами - боржниками в контексті пункту 2 вказаного вище Порядку (Чернігівська обласна державна адміністрація та департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації), а на Державне казначейство України може бути покладено функцію з виконання рішення суду щодо стягнення коштів з боржників - Чернігівської обласної державної адміністрації та департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації на підставі виконавчих документів (пункт 3 Порядку).

Тобто оспорюване у касаційному порядку рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року щодо його законності та обґрунтованості.

Враховуючи посилання і вимоги касаційної скарги Державної казначейської служби України, а також вимоги статті 413 ЦПК України, рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2016 року підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська