АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2080/18 Справа № 208/2043/17 Головуючий у 1 й інстанції - Івченко Т. П. Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Гаражно-будівельного кооперативу «Центральний» про визнання права власності в порядку набувальної давності,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до Гаражно-будівельного кооперативу «Центральний» «про визнання права власності в порядку набувальної давності», у якій прохала:

- визнати право власності в порядку набувальної давності за ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_3 на гараж АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є донькою ОСОБА_3 та онукою ОСОБА_4.

ОСОБА_4, будучі членом Гаражно-будівельного кооперативу «Центральний» на підставі Рішення Виконавчого комітету Брежнєвської сільської ради народних депутатів від 18.12.1986 року № 429 «Про будівництво гаражем» отримав земельну ділянку для будівництва гаража, що підтверджується Архівним витягом Архівного управління Кам'янської міської ради за вихідним № Р-121/02-13 від 21.03.2017 року та випискою з рішення від 18.12.1986 року № 429.

На підставі плану гаражу НОМЕР_1 розробленим головним спеціалістом ОСОБА_7, ОСОБА_4 було збудовано гараж НОМЕР_1.

25.03.1988 року був затверджений генеральний план та розроблено зведений акт вартості будівель та споруд у АДРЕСА_1.

На підставі довідки ГБК«Центральний» № 09 від 18.03.2017 року завіреної головою правління ОСОБА_5 та бухгалтером ОСОБА_6, гараж АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 на праві власності в період з 1986 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після смерті ОСОБА_4, який за життя не зареєстрував на своє ім'я право власності у відповідних органах на гараж АДРЕСА_1, її батько-ОСОБА_3., користувався цим гаражем, а після його смерті позивач дізналася, що він також не зареєстрував на своє ім'я право власності на нього.

На даний час ОСОБА_2, яка володіє та користується вказаним гаражем, сплачує членські внески, податок на землю, що підтверджується довідкою ГБК «Центральний» № 12 від 18.03.2017 року за підписом голови правління ОСОБА_5 та бухгалтера ОСОБА_6 про те, що станом на 01.03.2017 року заборгованості по платежам не мається, але звернувшись у лютому 2017 року до голови правління ГБК «Центральний» з проханням прийняти в члени ГБК замість батька ОСОБА_3, внаслідок його смерті, їй було роз'яснено, що Статут ГБК був змінений, відповідно до діючого законодавства, і на теперішній час для вступу у члени кооперативу вона має пред'явити або свідоцтво про право на спадщину на гараж або рішення суду про визнання права власності на гараж.

Звернувшись до державного нотаріуса Першої Кам'янської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини їй було роз'яснено, що нею пропущено 6-місячний строк для прийняття спадщини та відсутність поважних причин пропуску строку для його поновлення, відсутність правовстановлюючих документів на гараж відповідно до діючого законодавства.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що обравши спосіб захисту права, передбачений ст. 344 ЦК України, позивач не надав суду доказів існування передбачених цією нормою підстав для визнання за нею права власності на вищевказаний гараж саме за набувальною давністю, а обставини, встановлені при дослідженні матеріалів справи, суперечать обраному позивачем способу захисту права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до норм ЦПК України нею подані всі докази по справі, а тому вважає, що вона обрала вірний спосіб захисту, довівши суду підстави передбачені ст. 344 ЦК України для визнання за нею права власності, однак судом першої інстанції постановлено незаконне рішення.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до Рішення Виконавчого комітету Брежнєвської сільської ради народних депутатів від 18.12.1986 року № 429 «Про будівництво гаражів», ОСОБА_4, будучи членом Гаражно-будівельного кооперативу «Центральний» отримав земельну ділянку для будівництва гаража, що підтверджується Архівним витягом Архівного управління Кам'янської міської ради за вихідним № Р-121/02-13 від 21.03.2017 року та випискою з рішення від 18.12.1986 року № 429. (а.с.14).

Відповідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 23.07.1992 року виданого Відділом ЗАГС Заводського РИЮ м. Дніпродзержинська, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер у віці 87 років, актовий запис про смерть №657. (а.с.8).

Відповідно до довідки з ОКП «Дніпродзержинське БТІ» від 04.04.2017 року вих.№292, відсутня інформація інформації щодо реєстрації права власності на гараж за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.20).

Відповідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року виданого Заводським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 69 років, актовий запис про смерть №669. (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_3, позивач володіє та користується гаражем НОМЕР_1, що розташований по АДРЕСА_1 сплачує членські внески, податок на землю, що підтверджується довідкою ГБК «Центральний» № 12 від 18.03.2017 року за підписом голови правління ОСОБА_5 та бухгалтера ОСОБА_6 про те, що станом на 01.03.2017 року заборгованості по платежам не мається. (а.с.18).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що обравши спосіб захисту права, передбачений ст. 344 ЦК України, позивач не надав суду доказів існування передбачених цією нормою підстав для визнання за нею права власності на вищевказаний гараж саме за набувальною давністю, а обставини, встановлені при дослідженні матеріалів справи, суперечать обраному позивачем способу захисту права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з частинами 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною 4 статті 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 7 лютого 2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Отже, задоволення вимог про визнання права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Таким чином, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, який відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем не доведені зазначені нею підстави для задоволення її позовних вимог.

Також, наведене вище свідчить про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на домоволодіння за набувальною давністю з огляду на її обізнаність про те, що вона є спадкоємцем за законом на це майно.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в даному випадку має місце спір про спадкове право, а не про право власності саме за набувальною давністю.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть слугувати підставою для задоволення позову та визнання права власності на спадкове майно за набувальною давністю, не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, суд повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволенню.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова