Провадження №2/760/1749/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Січкар Д.О., Казакова О.М., Кривулько С.В.

за участю позивача-ОСОБА_1

представника позивача-ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Надра" про захист прав споживача та визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИВ:

17.06.2016 позивач звернулася до суду з позовом та просить визнати недійсним договір «Автопакет» № 238/П/05/2007-840 від 08.10.2007, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 та стягнути з відповідача судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.10.2007 між ОСОБА_1 та ЗАТ «ЗАЗ» було укладено договір купівлі - продажу автомобіля № за умовами якого позивач придбала автомобіль марки «Lanos» вартістю 48935,00 грн., які повинні були перераховані на вказаний у договорі поточний рахунок продавця протягом 3 днів з моменту укладення договору кредиту.

Відповідно до умов договору, кредит мав надаватися покупцю на умовах укладеного між Банком та Покупцем договору кредиту, а сума кредиту банку для купівлі автомобіля мала становити 100 % вартість автомобіля, тобто 48935,00 грн.

08.10.2007 між позивачем та відповідачем укладено договір «Автопакет» № 238/П/05/2007-840.

Вказує, що відповідно до п. 1.1, 1.1.3.1, 1.1.4 даного договору, банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 9690,10 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 14,85 % річних, з терміном погашення до 07.10.2014.

Зазначає, що у 2015 дізналася, що банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором «Автопакет» № 238/П/05/2007-840 від 08.10.2007 в сумі 1642,07 дол. США та 31497,91 грн.

Позивач зазначає, що договір «Автопакет» № 238/П/05/2007-840 укладено з порушенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, банк не повідомив останню у письмовій формі про умови кредитування,суму на яку може бути виданий кредит, а також переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Вважає, що укладання договру «Автопакет» за № 238/П/05/2007-840 було здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідачем було введено позичальника в оману щодо умов надання та виконання кредитного договору, застосовано нечесну підприємницьку практику, яка позбавила позивача можливості здійснити свідомий вибір та обрати оптимальну і найбільш вигідну для позивачальника схему кредитування.

З огляду на викладене, позивач просила визнати недійсним договір «Автопакет» № 238/П/05/2007-840 від 08.10.2007 з підстав передбачених ст.ст.203, 215, 230 ЦК України, ст..11.19 ЗУ « Про захист прав споживачів.

21.06.2016 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 21.06.2016 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 23.12.2016 клопотання представника позивача задоволено та витребувано у ПАТ «КБ «Надра» оригінал заяви на видачу готівки № 685 від 08.10.2007 на ім`я ОСОБА_1

Ухвалою від 03.04.2018, клопотання представника позивача про відвід головуючого у справі, залишено без задоволення.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що умови спірного договору, укладеного між сторонами були викладено чітко та зрозуміло. Вважає, що доводи позивача про те, що її було введено в оману щодо умов та валюти кредитування не відповідає дійсності та спростовується, в тому числі даними про коливання курсу валют. Вважає, що позивачем не надано доказів того, що банком було введено її в оману, а в діях відповідача місяться ознаки нечесної підприємницької практики. Таким чином, представник відповідача вважає, що з боку відповідача були дотримані всі положення закону при укладанні договорів, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 05.10.2007 між ЗАТ «ЗАЗ» в особі генерального директора ЗАТ «Автоцентр на Кільцевій» Логінова В.С. та ОСОБА_1 за попередньою погодженістю з установою банк «Надра Банк» було укладено договір купівлі - продажу автомобіля № на купівлю автомобіля марки Lanos TF69Y125. Відповідно до умов договору вартість автомобіля складає 48935 грн.(а.с.12-13).

Відповідно до п. 1 даного договору, банк відповідно до гарантійного листа б/н від 26.09.2007 за покупця сплачує продавцю 100 % вартість автомобіля, тобто 48935, 00 грн. Покупець гарантує, що розмір кредиту узгоджений з уповноваженим органом Банку, який приймає рішення про надання кредиту.

08.10.2007 між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра" та ОСОБА_1 укладено договір «Автопакет» № 238/П/05/2007-840, відповідно до умов якого, Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 9690 доларів США 10 центів в порядку і на умовах, визначених цим Договором на придбання автотранспортного засобу (а.с. 8-11).

Пунктом 1.2.1 Кредитного договору передбачено, що Банк відкриває позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності відновлювальну кредитну лінію з лімітом в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

Відсотки за користування Кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,85 % відсотків річних. Нарахування відсотків за користування Кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту. Банк надає Позичальнику Кредит з терміном погашення до 07.10.2014. (п. 1.1.3, п. 1.1.4 Кредитного договору).

Пунктом 2 вказаного Кредитного договору закріплено порядок надання кредиту та кредитної лінії, сплату заборгованості.

Зокрема, п. 2.2.1 визначено, що Позичальник повертає Кредит та сплачує Банку передбачені п.1.1.3.1. цього Договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок № 1666/79230122 у порядку передбаченому п.2.2.3. цього Договору, шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 198 доларів США 48 центів.

Крім того, як визначено п. 3.1.1 Кредитного договору, в якості забезпечення виконання Позичальником зобов'язань щодо погашення Кредиту/Кредитної лінії, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, Позичальник передає в заставу автотранспортний засіб, що набувається Позичальником.

Пунктом 3.2.1 даного договору передбачено, що за домовленістю сторін вартість автотранспортного засобу складає 48935,00 гривень, що в еквіваленті при перерахуванні на дол. США по офіційному курсу НБУ на день прийняття автотранспортного засобу у заставу складає 9690,10 дол. США.

За умовами договору та відповідно до п.п.4.3.3 та 4.3.4 позичальник зобов»язаний сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених у п.п.2.2.1, 2.2.2 цього договору. У випадку порушення зобов»язань, сплатити банку штрафні санкції, визначені у цьому договорі.

Вказаний договір підписаний сторонами по справі, що свідчить про досягнення між сторонами усіх істотних умов, що в ньому викладені про що свідчать підписи обох сторін у договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Як вбачається з умов кредитного договору, відповідач надав позивачу кошти на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що працівниками банку не було роз'яснено їй інформацію про кредитування, як передбачено Законом України «Про захист прав споживачів».

Суд не погоджується з доводами позивача в цій частині, оскільки як вбачається зі змісту оспорюваного договору підпис позивача під договором «Автопакет» № 238/П/05/2007-840 від 08.10.2007 свідчить про те, що остання ознайомлена з усіма його умовами, правами та обов'язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України.

Як вбачається із Анкети-заяви позивача від 26.09.2007 ОСОБА_1 засвідчила, що з умовами кредитування за програмою «Автопакет» ознайомлена, що підтверджується підписом у заяві.

Таким чином, Банк перед укладання даного договору надав у письмовій формі необхідну інформацію про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Отже, суд вважає, що позивач погодилася з усіма умовами спірного договору вважаючи їх зрозумілими до виконання взятих зобов`язань.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Ч. 1 ст. 638 ЦПК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що посилання позивача на те, що їй не було роз'яснено умов кредитування не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Також, як встановлено судом, графік погашення заборгованість по Кредитному договору не укладався, оскільки, позивачем було обрано такий вид погашення заборгованості згідно якого остання мала сплачувати кредит в розмірі мінімального щомісячного платежу у розмірі 189 доларів США строком дії до 07.10.2014.

За таких обставин, суд вважає, що доводи позивача про те, що вона підписавши спірний договір не була обізнана з умовами кредитування, зокрема щодо валюти кредитування та вартості щомісячного платежу, суд ввважає недоведеними.

Крім того, доводи позивача про те, що з боку банку були порушені її права в частині порядку та надання кредиту, зокрема, надання коштів в доларах США, а не в гривнях, слід зазначити.

Так, умовами Кредитного договору передбачено, що надання кредиту та коштів в рамках ліміту Кредитної лінії проводиться шляхом:

видачі готівки Позичальнику через касу Банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена в іноземній валюті - дол. США; або

перерахування коштів, за реквізитами, вказаними Позичальником письмово, або

перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, за реквізитами, вказаними Позичальником.

Отже, зі змісту даного пункту вбачається, що позичальник мав право на отримання кредиту у іноземній валюті виключно при вимозі надати кошти шляхом, вказаним у першому підпункті.

Відповідно до п. 1 Договору купівлі-продажу від 05.10.2007 вбачається, що кредит надається шляхом перерахування Банком суми Кредиту на поточний рахунок Продавця.

Сума кредиту банку для купівлі покупцем автомобіля за цим договором складає 100% вартість автомобіля, тобто 48935,00 грн.

Відповідно до заяви на видачу готівки за № 685 від 08.10.2007 вбачається, що на виконання умов кредитного договору відповідачем надано позичальнику в кредит кошти в розмірі 9690,10 дол. США, що становив еквівалент 48 935,01 грн. ( а.с. 47).

Відповідно до Меморіального валютного ордеру №2 від 08.10.2007, платіжного доручення №214212 та № 11830 від 09.10.2007 вбачається, що на виконання умов Кредитного договору, відповідачем було перераховано кошти на придбання автомобіля в розмірі 9690,10 дол. США, що становив еквівалент 48 935,01 грн.(а.с. 48,15,16).

Відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу Серія НДЦ №061245 вбачається, що позивач отримала автомобіль згідно договору купівлі-продажу від 05.10.2007 ( а.с.14).

Таким чином, доводи позивача про те, що вона не була обізнана з порядком надання та валютою кредитування, суд вважає безпідставними.

Позивач в позові посилається на те, що її було введено в оману щодо валюти кредитування з боку відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу, тобто щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Разом з тим, позивачем не надано доказів в підтвердження того, що на момент укладання спірного кредитного договору відповідач навмисно ввів позивачку в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Крім того, дані обставини спростовуються розділами 1 та 2 кредитного договору, відповідно до яких визначено суми платежів з повернення кредиту та процентів за його користування, порядок їх сплати (щомісячно) та договором купівлі-продажу автомобіля № .

Таким чином, суд вважає, що волевиявлення позивача на укладення кредитного договору та отримання кредиту в іноземній валюті підтверджується матеріалами справи та не спростовано останньою.

Та обставина, що позивачці не було видано кошти готівкою, а були перераховані продавцю не можуть слугувати підставою для визнання недійсним правочину на підставі ст. 230 ЦК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи позивача про те, що укладений між сторонами кредитний договір «Автопакет» є таким, що вчинений під впливом обману, є безпідставними та недоведеними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому (п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Як на підставу для задоволення позову позивач посилається на те, що їй не було попереджено про валютні ризики, слід зазначити наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, позивача при укладенні договорів ознайомлювали з умовами кредитування, правами та обов'язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України.

Статтею 192 Цивільного кодексу України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Пункт 1.3. Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління НБУ N 49 від 08.02.2000 року, визначає, що використання іноземної валюта як засобу платежу - це розрахунок за продукцію, роботи, послуги, об'єкти права інтелектуальної власності та інші майнові права.

Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долару США до національної валюти - гривні.

Відповідно до ст.36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", валютні курси встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом міністрів України.

Поряд з цим, Положення "Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів", затвердженого Постановою Правління Національного Банку України N 496 від 12.11.2003 р., визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату.

З наведеного можливо зробити висновок, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, при укладенні кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, позивач повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти України до долару США не є незмінним та враховувати підвищення валютного ризику за цим договором.

Окрім того, п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 визначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено обов'язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

При вирішенні спору про визнання кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів». Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З урахуванням вищенаведеного, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 16, 192, 203, 215, 230, 536, 629, 638, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 60, 76-81, 211, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Букіна