АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 року

справа 754/8388/17

провадження № 22-ц/796/4398/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Судді-доповідача - Музичко С.Г.,

Суддів - Кулікової С.В., Мазурик О.Ф.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року (суддя Галась І.А.) в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 13 552,43 грн. за кредитним договором №б/н від 05.05.2012 року, яка складається з: заборгованості за кредитом - 785,78 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 345,11 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2 300,00 грн., штрафу (фіксована складова) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 621,54 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що банком відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку зі строком дії до 31.01.2016 року. На її думку, позивачем при зверненні до суду не пропущено строку позовної давності, оскільки позов подано 27.06.2017 року, а термін дії кредитної картки встановлений до 31.01.2016 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що строк позовної давності для звернення позивача до суду з позовом сплив, доказів поважності пропуску даного строку позивачем не надано.

В судове засідання представник позивача не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі &q?нц;Смірнова проти України&quсу;).

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи у відсутність представника позивача.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &q?аї;Про судоустрій і статус суддів&qu

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 05.05.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 2 200,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, представник відповідача підтвердив, що між сторонами укладено кредитний договір, і що відповідач отримала кредитні кошти за даним договором у розмірі 2 200,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «КБ «Приватбанк» посилалося на те, що ОСОБА_2 умови кредитного договору не виконала, заборгованість у повному обсязі не погасила, у зв'язку з чим станом на 31.05.2017 року заборгованість становить 13 552,43 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 758,78 грн., заборгованість із сплати процентів за користування кредитом у розмірі 9 345,11 грн., заборгованість із сплати пені та комісії становить - 2 300,00 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 621,54 грн. (процентна складова).

Згідно з розрахунком заборгованості останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 здійснила 19.05.2014 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач заявила клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відповідно до п. 1.1.7.12 витягу із Умов та правил надання банківських послуг від 06 березня 2010 року, договір діє протягом 12 місяців з момента підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же термін.

Пунктом 1.1.1.50 витягу із Умов та правил надання банківських послуг від 06 березня 2010 року передбачено, що мінімальний обов'язковий платіж - розмір боргових зобов'язань клієнта, які щомісячно підлягають сплаті клієнтом протягом строку дії карти. Даний платіж розраховується як сума Овердрафта та сума щомісячного платежу, яка складається з нарахованих до сплати процентів та частини заборгованості по кредиту.

Враховуючи, що останній обов'язковий платіж за спірним договором позивач здійснила 19.05.2014 року, тому строк позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме з 01.06.2014 року, за який позивачем не було внесено грошових коштів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності звернення до суду, про застосування якого заявив відповідач, оскільки останній платіж відповідач здійснила 19.05.2014 року, а з позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулося 29.06.2017 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було пропущено строку позовної давності, оскільки позов подано 27.06.2017 року, а термін дії кредитної картки встановлений до 31.01.2016 року, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Оскільки на картці вказано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, тому строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 23.11.2016 року по справі №6-2104цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів щомісячно, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

З позовної заяви вбачається, що вона подана 29.06.2017 року, відповідно до вх. №28225, тобто, позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності.

Крім того, Умови, які визначають позовну давність тривалістю п'ять років, не містять підпису відповідача, а у анкеті-заяві останнього від 05.05.2012 року не зафіксована домовленість сторін про збільшення позовної давності. Відтак, сторони за взаємною згодою не збільшували позовну давність до п'яти років.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не заслуговують на увагу.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді