1Справа № 335/5029/18 2/335/1557/2018
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючої судді: Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П.,

ВСТАНОВИВ:
У травні 2018 року ОСОБА_1А звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу.
Обґрунтовуючи заявлені вимог, позивач зазначив, що 18.01.2018 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, у відповідності до якого він передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 14 000 грн. 00 коп., строком до 10.02.2018 року. Однаку строк, встановлений договором позики, і по даний час відповідач борг не повернула, посилаючись на відсутність у неї коштів, а тому ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму основного боргу у розмірі 14 000 грн. 00 коп., інфляційне збільшення боргу за весь час прострочення у розмірі 281 грн. 39 коп. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 96 грн. 00 коп. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються з суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 700 грн. та суми судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.
Позивач та його представник адвокат ОСОБА_3 подали суду заяву в якій просить суд позов задовольнити, розглянути справу без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, однак, конверти із судовими повістками про виклик повернулись до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», відзиву на позов до суду не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 18.01.2018 року відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, позичила у ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, грошові кошти в сумі 14 000 грн., які зобовязалась повернути 10.02.2018 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 6).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи
Відповідно до правової позиції ВСУ висловленої у постанові № 6-63цс13 від 18.09.2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
У іншій своїй постанові № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року Верховний Суд України, розяснив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернути та дати отримання коштів.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом статей 525, 526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.
В порушення вказаних норм, відповідач ОСОБА_2 у встановлений договором строк позичені кошти ОСОБА_1 не повернула, а тому вказана сума підлягає стягненню з неї на користь позивача.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Зокрема, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Також, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до висновків зроблених Верховним Судом України у постанові № 6-1412цс16 від 07.09.2016 року положення статті 625 ЦК України підлягають застосуванню із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобовязання.
Як встановлено матеріалами справи, відповідач ОСОБА_2 не виконала в повному обсязі взятого на себе зобовязання щодо повернення отриманої суми позики, незважаючи не неодноразові звернення позивача з вимогою повернути позику.
Таким чином, суд вважає що вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення із ОСОБА_2 на його користь заборгованості за договором позики від 18.01.2018 року підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 14 377 грн. 39 коп., з яких: 14 000 грн. 00 коп. сума основного боргу; 281 грн. 39 коп. - інфляційне збільшення суми боргу (ст. 625 ЦКУ), три проценти річних 96 грн. 00 коп. коп. (ст. 625 ЦКУ).
Відповідачем суду не було надано доказів на спростування вищевикладеного.
У відповідності до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Порядок розподілу судовий витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України і у разі задоволення позову судові витрати щодо сплати правничої допомоги покладаються на відповідача.
Таким чином, вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат у розмірі 700 грн. 00 коп. на правничу допомогу підлягають задоволенню.
Також з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., оскільки позовні вимоги ОСОБА_1. до ОСОБА_2 про стягнення боргу підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, заборгованість в загальній сумі 14 377 грн. 39 коп., та судові витрати загальною сумою 1 404 грн. 80 коп., а всього стягнути 15 782 (пятнадцять тисяч сімсот вісімдесят дві) грн. 19 коп.
Копію рішення надіслати сторонам.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя В.О. Макаров