Провадження № 2/200/4840/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«27» квітня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року позивач ТОВ «Кредекс Фінанс» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову вказав, що 07 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого відповідач-1 отримав кредит у розмірі 78390,00 гривень, та взяв на себе зобовязання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 08 грудня 2014 року зі сплатою 13,00% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за даним договором 07.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 0/П. 20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого банк відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» право вимоги заборгованості за договором кредиту № 0 від 07.12.2007 року. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги, що виникло з договору про надання кредиту, договору поруки, які укладені з відповідачами. На час укладення договору факторингу загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором ТОВ «Кредекс Фінанс» становила 111333,73 грн., з яких:

-заборгованість за основною сумою боргу 67795,29 грн.;

- заборгованість за відсотками 43538,44 грн.;

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 06.12.2017 заборгованість відповідача складає 161101,57 грн., з яких:

-заборгованість по основній сумі кредиту 67795,29 грн.;

- заборгованість за відсотками на дату відступлення вимоги 43538,44 грн.;

- нараховані відсотки згідно договору - 49767,84 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 07.12.2007 року в розмірі 93306.28 грн., яка складається з заборгованість за відсотками на дату відступлення вимоги 43538,44 грн.; нараховані відсотки згідно договору - 49767,84 грн. Покласти на відповідачів судові витрати.

Ухвалою суду від 03 березня 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 10 квітня 2018 року.

Відповідач надали відзив на позовну заяву, де зазначили, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» у солідарному порядку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 07.12.2007 року на загальну суму 112301,38 грн. Також зазначає, що в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2013 року вказано, що несплата чергових платежів за договором почалася принаймні ще на початку 2009 року, коли банк звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу. Зазначають, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом. Подали заяву про застосування строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

07 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 та додаткова угода № 1 до вказаного договору.

Відповідно до п.1.1, 1.2.2, 1.3.1 вказаного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 78390,00 гривень, та взяла на себе зобовязання повернути наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 08 грудня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов відповідної угоди сторін, зі сплатою 13,00% річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 грошових зобовязань за даним договором 07.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (кредитор) і ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки № 0/П.

Згідно п.1.3 вказаного договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого банк відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс», серед інших вимог, право вимоги заборгованості за договором кредиту № 0 від 07.12.2007 року, що підтверджується реєстром заборгованості боржників, який є додатком до договору.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає (ч. 1 та ч. 2 ст. 1077 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ч. 1 та ч. 2 ст. 1078 ЦК України).

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги, що виникло з договору про надання кредиту, договору застави, які укладені з відповідачем.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За розрахунками позивача, заборгованість ОСОБА_1 станом на 06.12.2017 за договором про надання споживчого кредиту від 07.12.2007 року складає 161101,57 грн., з яких:

-заборгованість по основній сумі кредиту 67795,29 грн.;

- заборгованість за відсотками на дату відступлення вимоги 43538,44 грн.;

- нараховані відсотки згідно договору - 49767,84 грн.

Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 07.12.2007 року в розмірі 93306.28 грн., яка складається з заборгованості за відсотками на дату відступлення вимоги 43538,44 грн. та нарахованих відсотків згідно договору - 49767,84 грн.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору ( ч.1 ст. 638 ЦК України).

Стороною відповідача не надано суду доказів виконання зобов'язання по поверненню тіла кредиту, відсотків за користування кредитом.

Тому вимоги позову є обґрунтованими.

При цьому суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Кредитний договір між сторонами був укладений 07.12.2007 року, згідно його умов, та Додатку № 1 до договору «Графіку погашення платежу», останній платіж за договором мав бути здійснений 10.11.2014 року.

Ні позивач, ні відповідач не надали доказів, які б свідчили, з якої дати припинилося погашення боргу.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви та наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник перестав здійснювати платежі в погашення боргу за кредитним договором принаймні з дати укладення договору факторингу, тобто 20 квітня 2012 року, оскільки сума боргу за тілом кредиту не змінилася з того часу до дати останнього розрахунку боргу, тобто до 06.12.2017 року, як і заборгованість за відсотками.

Тобто, неналежне виконання позичальником взятих на себе за договором кредиту обов"язків вперше мало місце не пізніше квітня 2012 року.

Тобто, судом встановлено, що саме із цього часу розпочинається перебіг позовної давності.

Однак, позивач звернувся з даним позовом до суду лише 08.12.2017 року, що підтверджується відміткою відділення поштового звязку на конверті, в якому надіслана позовна заява до суду.

Відповідачі подали до суду заяву, в якій просять відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності за вимогами позову.

Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.06.2014р. у справі № 6-61цс14, яка у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України.

Зважаючи на викладене, суд вбачає передбачені законом підстави для застосування в межах даного спору позовної давності у зв'язку зі спливом її строку, оскільки позичальником допущено порушення виконання умов договору по сплаті чергового платежу по тілу кредиту у квітні 2012 року, до того ж, як вбачається з графіку погашення кредиту, останній грошовий платіж за договором мав бути здійснений 10.11.2014 року, а з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду лише 08.12.2017 року, тобто, з пропуском встановленого законом строку позовної давності.

З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, у зв'язку зі спливом строків позовної давності.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску