Справа № 265/5560/18
Провадження № 2/265/1369/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновського А. М.,

при секретарі Злидіній Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач є зареєстрованим у квартирі, однак не проживає у ній з 2013 року, виїхавши на проживання до Російської Федерації, де проживає до сьогодення. Наявність реєстрації відповідача у помешканні створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Вважаючи, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просила визнати його таким.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, надавши нотаріально посвідчену заяву про визнання предявленого позову у повному обсязі, якою просив вирішувати справу у його відсутність. Згідно із наданою заявою відповідач постійно проживає на території Російської Федерації.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_2 на праві особистої приватної власності належить позивачеві ОСОБА_1.

Як вбачається з копії особового рахунку № 10853, виданого Приватним підприємством «Двір-Сервіс» від 04.06.2018, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: власник ОСОБА_1 з 19.11.1993, сина власника ОСОБА_2 з 19.11.1993.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання.

З акту, посвідченого КСН «Жемчужний» від 05.05.2018, вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, будучи зареєстрованими у ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично не проживає у ній з 2013 року і по сьогодення.

Відповідач ОСОБА_2 зазначені обставини визнав та не спростував згідно із його письмовою заявою від 18.09.2018, наданою суду.

Отже, враховуючи, що відповідач понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації, наявності поважних причин відсутності ним не наведено, суд вважає можливим постановити рішення про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши предявлений позов по суті.

Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 704,80 гривень.

На підставі п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 259, 263-265, 280, 281, 285 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

2. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою № 53 в будинку № 108 по вулиці 130 Таганрозької Дивізії в Лівобережному районі міста Маріуполя.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору у розмірі 704,80 гривень.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

5. Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

6. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі судова влада України http://court.gov.ua/sud0538/.

7. Повний текст рішення складено 09 жовтня 2018 року.

Суддя ___________________________________________