Справа № 500/3520/17
Провадження № 2/500/352/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання Петрової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив та яким просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 27 квітня 2015 року право власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, б. 2 А, кв. 23.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із тим, що відсутній оригінал документа, що посвідчує право власності на спадкову квартиру (свідоцтво про право особистої власності на житло № 418, видане Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації від 03.12.1992 року, на підставі якого зареєстроване право власності Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації 03.12.1992 року за № 61/140) на імя спадкодавця ОСОБА_3. В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою уточненні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно протоколу судового засідання від 20.08.2018 року, який надійшов на адресу суду з Волгодонського районного суду Ростовської області Російської Федерації, відповідач ОСОБА_2 уточнення позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення, а також не заперечує щодо розгляду справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 належала квартира, розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, б. 2 А, кв. 23 на підставі свідоцтва про право власності за № 418 від 03.12.1992 року, виданого «Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації», зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за № 61/140 від 03.12.1992 року, що також підтверджено довідкою наданою комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 23.04.2018 року за № 610.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І ЖД № 477303 від 07.02.2017 року, повторно виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управляння юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 померла 27 квітня 2015 року.

Після смерті ОСОБА_3 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить квартира, розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, б. 2 А, кв. 23.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до заповіту від 06.05.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за № 3-3888, ОСОБА_3 усе своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на деньт смерті буде їй належати і на що за законом вона матиме право, в тому числі належну її на праві власності квартиру, розташовану за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вулю. Гагаріна, б. 2 А, кв. 23, заповіла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 2/3 частини та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 1/3 частину.

Частиною 1 ст. 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Осіб, які мають право на обовязкову частку незалежно від змісту заповіту після смерті ОСОБА_3 немає.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_4, що підтверджено довідкою про реєстрацію місця проживання осіб, наданою сектором ведення реєстру територіальної громади секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, згідно якої ОСОБА_1 з 08 лютого 1989 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 2- А, кв. 23, а також довідкою наданою начальником Ізмаїльського РВ ГУДМС України в Одеській області від 30.03.2008 року за № 5119-09/2438, згідно якої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 07.05.2015 року значиться знятою з реєстраційного обліку у звязку зі смертю а/з 716 від 28.04.2015 року. На день смерті була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 2 А, кв. 23.

В наслідок чого, позивач ОСОБА_1 вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 у передбачений ст.. 1270 ЦК України строк звернувся до нотаріуса Волгодонського міського нотаріального округу Ростовської області із заявою про прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 23.05.2015 року зареєстрованої в реєстрі за № 3П 1660, тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майнота право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв'язку з чим задовольняє позов.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (паспорт серії КЕ № 518636, виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 21.01.1997 року, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 2 А, кв. 23) до ОСОБА_2 (НОМЕР_2, виданий відділом міліції № 2 УВС міста Волгодонська Ростовської області від 27.01.2005 року, код підрозділу 612-016, місце проживання зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, б. 3, кв. 114) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 27 квітня 2015 року право власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, б. 2 А, кв. 23.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.11.2018 року.

Суддя: ОСОБА_5