Справа №295/6677/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Полонця С.М.,

секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис від 08.12.2016 року №10926, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у сумі 22061 грн. 47 коп. з ОСОБА_2 за кредитним договором б/н від 16.11.2011 року, таким що не підлягає виконанню. При цьому посилається на те, що під час вчинення виконавчого напису нотаріус не переконався належним чином про безспірність розміру сум, що підлягають стягненню та безспірності характеру правовідносин сторін, а виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 31.05.2018 року у даній цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору докази, зазначені в ухвалі, а також задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса.

21.06.2018 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору до суду надійшли належним чином засвідчені копії виконавчого напису та документів на підставі яких його вчинено.

02.07.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

09.07.2018 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору до суду надійшли письмові пояснення щодо позову.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 08.12.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис відповідно до якого нотаріус пропонує стягнути грошові кошти у сумі 22061 гривень 47 копійок з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1, адреса реєстрації: м. Житомир, вул. Героїв Десантників, б. 29, кв. 12, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, дата народження 27.05.1982 року, місце народження м. Житомир, місце роботи ВЧ А1494х, посада: виконавець/спеціаліст/рядовий співробітник/робітник, які є його боргом за кредитним договором б/н від 16.02.2011 року, укладеним між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», (код платника податків за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 14360570, місце знаходження: 49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, к/р №0 у УНБУ в Дніпропетровській області, МФО 305299), яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом 9150,00 грн.; сума заборгованості за відсотками 9291,88 грн.; пеня та комісія 950,00 грн., штраф 969,59 грн., що всього становить 20361,47 грн. Витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису 1700,00 грн., а всього з урахуванням витрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису 22061,47 грн. Строк за який провадиться стягнення пять років сім місяців чотирнадцять днів, а саме з 16.02.2011 року по 30.09.2016 року. Вказаний виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №10926.

З 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».

Пленум Верховного Суду України своєю постановою «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 року №2 зі змінами, розяснив, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. При вирішенні справ, повязаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актом з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності не минув цей строк.

В своєму позові позивач вказує, що розмір його заборгованості перед банком є спірним, оскільки одночасне нарахування як штрафу так і пені суперечить вимогам закону. Крім того, згідно виконавчого напису строк за який проводиться стягнення є більшим ніж трирічний строк, визначений ст.88 Закону України «Про нотаріат».

Судом встановлено, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом в межах строку, визначеного ст.88 Закону України «Про нотаріат» на підставі наданих банком документів, передбачених «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, а саме: заяви про вчинення виконавчого напису, довіреності представника банку, інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей, письмових вимог на адресу боржника про усунення порушень за кредитним договором та доказів їх надіслання, анкети-заяви про приєднання ОСОБА_2 до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, виписки з рахунка боржника.

Разом з тим, виписка з рахунку боржника надана банком нотаріусу за період з липня 2014 року по 30.09.2016 року, а у виконавчому написі зазначено, що строк, за який провадиться стягнення з 16.02.2011 року по 30.09.2016 року. Тобто виходячи із наданої виписки з рахунку боржника нотаріус не мав можливості перевірити заборгованість за пять років сім місяців чотирнадцять днів, які вказані ним у виконавчому написі.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Водночас за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 № 6-2003цс15, а також у правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21.01.2018 у справі № 554/2743/14-ц, провадження № 61-583св18.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 21.01.2018 зазначено, що правильними є такі складові при стягненні заборгованості: заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії за користуванням кредитом, пені.

В порушення вищезазначених вимог закону, у виконавчому написі нотаріуса до боржника одночасно застосовано як штраф так і пеню.

Таким чином, на підставі документів, наданих відповідачем нотаріусу із заявою про вчинення виконавчого напису не можливо встановити безспірність вимог відповідача до позивача за кредитним договором, а тому виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, що є підставою для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 259, 263, 265, 279 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 08 грудня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за №10926 про стягнення грошових коштів у сумі 22061 грн. 47 коп. з ОСОБА_2 за кредитним договором б/н від 16.02.2011 року, таким що не підлягає виконанню.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: