Справа № 126/1060/17
Провадження № 22-ц/772/1381/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 рокуСправа № 126/1060/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського П.В.,

суддів: Кучевського П.В., Стадника І.М.,

за участі секретаря судового засідання Тополької В.О., розглянувши апеляційну скаргу керівника Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області Гирби В.М. в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Бершадського районного суду Вінницької області, ухвалене суддею Губком В.І. 06 червня 2017 року в м. Бершадь, у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання правочину за попереднім договором купівлі-продажу дійсним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання правочину за попереднім договором купівлі-продажу дійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28 лютого 2013 року між позивачем та відповідачами був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна - житлового будинку та земельної ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Договір про купівлю-продаж не був оформлений нотаріально, однак ними, як сторонами, були виконані всі його умови: позивачем було сплачено повну суму договору, що підтверджується письмовою розпискою (а.с. 28), а ОСОБА_6 у свою чергу передав йому у власність вказане нерухоме майно, передав ключі, віддав технічну документацію. До теперішнього часу договір купівлі - продажу нерухомого майна нотаріально не оформлений, відповідач ухиляється від виконання зобов'язань, чим порушує права позивача.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року позов задоволено.

Визнано дійсним усний договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної (присадибної) ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 від 28.02.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок А -1, 1980 року забудови, загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 65,4 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, а - прибудова, Б -сарай, В - вбиральня, Г - гараж, Д - погріб, № 1 - ганок з козирком, № 2 - ворота з хвірткою, № 3, №4 - огорожа, № 5 - криниця, що розташовано по АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку площею 0,0625 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1

Рішення районного суду мотивоване тим, що між сторонами був укладений договір купівлі - продажу, та позивач будучи фактичним власником приміщення позбавлений можливості володіти та розпоряджатись належним йому майном у зв'язку з неможливістю нотаріально посвідчити вказаний договір.

Не погоджуючись з таким рішенням суду керівник Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області Гирба В.М. в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до договору дарування від 31.10.1990 року (а.с.20-21), ОСОБА_6 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0625 га, на якій він розташований. Право власності на земельну ділянку також підтверджене інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

28.02.2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали усний договір купівлі - продажу, відповідно до якого ОСОБА_5 придбав у відповідачів, належний їм як подружжю, житловий будинок та земельну ділянку, розташовані в АДРЕСА_1. На виконання даного договору позивач передав відповідачам грошові кошти, на що останні надали розписку (а.с.19) про отримання грошей та передали йому документацію на придбаний будинок, земельні ділянки та ключі від вхідних дверей.

При цьому, між сторонами відбулося повне виконання істотних умов договору, а саме: відповідачі отримали оплату за договором та передали позивачеві всі документи на придбану нерухомість, позивач прийняв документи, оплатив вартість майна, фактично почав проживати в будинку та проводити ремонтні роботи.

Однак, на неодноразові письмові повідомлення про явку до нотаріуса, отримання яких вбачається з поштових повідомлень, відповідачі не з'являються до нотаріуса, що унеможливлює нотаріальне посвідчення договору купівлі - продажу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7про визнання правочину за попереднім договором купівлі - продажу дійсним, суд першої інстанції послався на те, що сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами. Позивач належним чином виконав договір, передавши відповідачам обумовлену суму грошей, відповідач частково виконав договір, передавши нерухомість. Але, не виконуючи тривалий час взятий на себе обов'язок по нотаріальному посвідченню договору, відповідач ухилився від подальшого його посвідчення.

З таким висновком суду у повній мірі погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

З розписки, наданої ОСОБА_8 ОСОБА_5 28.02.2013 року, встановлено, що відповідач прийняв від позивача грошові кошти у сумі 25 000 грн. за усним договором купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку та земельної ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.28).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 не було надано жодних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, не надано і доказів про втрати такої можливості на цей час. Ці обставини виключають можливість визнання судом такого договору дійсним саме на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року було роз'яснено, що при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення, чи втрачена така можливість, чи немає інших підстав нікчемності правочину. Тобто по цій категорії справи вирішальним є питання чи підлягає такий договір нотаріальному посвідченню та чи доведено, безперечно, факт ухилення від такого нотаріального посвідчення чи втрата такої можливості.

Суд першої інстанції свого обов'язку не виконав, тоді як обов'язковими умовами застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Не врахував суд першої інстанції і обов'язкової для врахування правової позиції, що була висловлена з цього приводу ВСУ по справі за № 6-1288цс17.

Крім того, обґрунтованими є доводи апелянта щодо відсутності у позивача права власності на об'єкти нерухомого майна, а саме: житлового будинку та земельної ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 права власності на об'єкти нерухомого майна, а саме: житлового будинку та земельної ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 не набув, оскільки договір купівлі -продажу не був укладений у письмовій формі та не посвідчений нотаріально, а розписка не підтверджує право власності позивача.

За таких обставин колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права - такими, що знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, а тому вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу керівника Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області Гирби В.М. в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задовольнити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання правочину за попереднім договором купівлі-продажу дійсним.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь прокуратури Вінницької області судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2880,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 липня 2018 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: П.В. Кучевський

І.М. Стадник