Ухвала
Іменем України

27 червня 2018 року
м. Київ

справа № 161/18309/17
провадження № 61-42498ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2018 року у складі судді Гриня О. М., та постанову апеляційного суду Волинської області від 17 липня 2018 року у складі суддів Шевчук Л. Я., Карпук А. К., Здрилюк О. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відшкодування шкоди у зв`язку з інвалідністю, отриманою при виконанні обов`язків військової служби,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди в сумі 480 000 грн у зв`язку з інвалідністю, отриманою при виконанні обов`язків військової служби.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є пенсіонером, учасником бойових дій в республіці Афганістан, є людиною з інвалідністю ІІ групи безстроково та має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Позивач зазначав, що у 2016 році він звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, однак, документи, надані ним для прийняття відповідного рішення, повернуті йому для доопрацювання, оскільки, на думку Департаменту фінансів Міністерства оборони України, ОСОБА_1 не було надано документів, які б свідчили про те, що поранення, отримані ним, були пов`язані саме із бойовими діями під час виконання військової служби.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Волинської області від 17 липня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що пільги, компенсації та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ, і не є шкодою в розумінні статей 1166, 1195, 1207 ЦК України. Таким чином, невиплата одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю не дає підстав в розумінні положень статті 1166 ЦК України для відшкодування майнової шкоди на користь позивача. Крім того, позивачем не підтверджено належними доказами порушення його права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, оскільки відповідачем не відмовлено йому в такому праві, а лише запропоновано надати додаткові документи, які б підтверджували його право на виплату одноразової грошової допомоги.

ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернувся 14 серпня 2018 року до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 17 липня 2018 року, у якій просить скасувати оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що не виплатою одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, передбаченою статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивачу заподіяно майнову шкоду, яка має бути стягнута відповідно до статті 1166 ЦК України. Суди не прийняли до уваги, що підставою для відповідальності за завдану шкоду був склад самого цивільного правопорушення, елементами якого, окрім шкоди та протиправної поведінки, був прямий причинний зв`язок між шкодою (отриманою позивачем інвалідністю внаслідок виконання обов`язків військової служби в Афганістані, куди він був направлений Міністерством оборони СРСР, правонаступником якого є Міністерство оборони України) і протиправною поведінкою відповідача.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є людиною з інвалідністю другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. Позивач звертався до Міністерства оборони України через ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про прийняття рішення щодо призначення та виплату в його користь одноразової грошової допомоги, однак документи, подані позивачем для прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, повернуті Департаментом фінансів Міністерства оборони України. Розглянувши подані документи, комісія зробила висновок про необхідність повернення їх на доопрацювання, оскільки відсутні документи, які свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що поранення не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Встановивши, що відсутні умови необхідні для відшкодування шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанцій норм права є очевидним, а касаційна скарга необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 17 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відшкодування шкоди у зв`язку з інвалідністю, отриманою при виконанні обов`язків військової служби.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель