Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 381/68/16-ц

провадження № 61-20293св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, ОСОБА_4,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року у складі судді Чернишової Є. Ю. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року у складі суддів: Кашперської Т. Ц., Сержанюка А. С., Фінагєєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, який розірвано за її ініціативою. З моменту, як ОСОБА_3 залишила сім'ю вона взагалі не цікавилася життям доньки та влаштовувала своє особисте життя. Рішеннями Фастівського міськрайонного суду Київської області за позовами ОСОБА_3 визначено місце проживання дитини разом із матір'ю та постановлено відібрати у нього неповнолітню доньку.

Однак, рішення суду виконати неможливо в зв'язку з тим, що малолітня дитина категорично відмовляється йти жити до матері, кожна спроба відібрати дитину та змінити її місце проживання або навіть спроба матері зустрітись з донькою закінчувалась істеричним станом дитини. Зважаючи на той факт, що подальші дії відносно зміни місця проживання доньки та передачі її матері стали небезпечними для фізичного та психічного здоров'я дитини, позивач був вимушений звернутися до суду з заявою про визнання виконавчого листа про відібрання дитини неможливим до виконання, яка була судом задоволена. Вважає, що в даному випадку є в наявності виняткові обставини, за яких місце проживання дитини повинно бути визначене з батьком. Просив визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року, позов задоволено, визначено місце проживання дитини ОСОБА_5 за місцем проживання та реєстрації батька ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2.

При задоволенні позову, суди виходили із принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, розлучення малолітньої дитини з батьком потягне за собою докорінну зміну сталого життєвого устрою дитини, що негативно вплине на її психічний стан. За місцем проживання батька створено всі необхідні умови для проживання дитини, яка відчуває до нього особисту емоційну прихильність і проживанню з яким віддає однозначну перевагу. Мати не позбавлена права на особисте виховання доньки іншим шляхом, зокрема шляхом визначення порядку її участі у спілкуванні та вихованні дитини. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати визначене судом місця проживання дитини, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає фактичним обставинам справи і направлений на відновлення порушеного права. Законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю.

У липні 2017 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу в якій просила скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не здійснили належної оцінки доказів, та не дослідили обставини справи, а саме, не враховано принцип 6 декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, відповідно до якого дитина не повинна, крім випадків коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Існує рішення суду про визначення місця проживання з матір'ю. Позивачем не доведено існування належних умов для проживання дитини з ним. Позивач чинить перешкоди у спілкуванні дитини з матір'ю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив залишити оскаржені рішення судів без змін, а касаційну скаргу відхилити. Заперечення мотивовано тим, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції дитина досягла десятирічного віку та пояснила у судовому засіданні, що хоче проживати з батьком. Відповідач переслідує власні інтереси, а не інтереси дитини.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2018 року справа призначена до судового розгляду.

07 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із письмовими поясненнями, в яких просив призначити справу до розгляду, а касаційну скаргу відхилити.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_5, батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

21 травня 2013 року Фастівським міськрайонний судом винесено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_2

Суди встановили, що рішенням Фастівського міськрайонного суду від 18 грудня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 лютого 2014 року, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1.

На виконанні у відділі Державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції знаходилось виконавче провадження ВП № 44258677 від 04 серпня 2014 року, з примусового виконання виконавчого листа № 2/381/832/14 від 25 липня 2014 року, виданого Фастівським міськрайонним судом Київської області про відібрання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 від ОСОБА_2 і передання її матері ОСОБА_6

Державним виконавцем неодноразово здійснювалися спроби виконати рішення суду, однак, виконати його неможливо, оскільки дитина категорично не погоджується проживати з матір'ю, про що були складені відповідні акти державного виконавця.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2015 року за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заяву задоволено, визнано виконавчий лист № 2/381/832/14 від 25 липня 2014 року, виданий судом про відібрання малолітньої ОСОБА_5 від ОСОБА_2 та передачі її матері таким, що не підлягає до виконання. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2016 року ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2015 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Суди встановили, що з часу ухвалення рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2013 року про визначення місця проживання дитини із матір'ю обставини суттєво змінилися, що було враховано органом опіки та піклування при складенні нового висновку про визначення місця проживання дитини. При визначені місця проживання дитини враховується її вік, та, як наслідок, в залежності від досягнення 10-річного або 14-річного віку враховується її думка при визначені спірного питання.

Суди встановили, що згідно довідок медичних закладів, ОСОБА_5 хворіла з 02 червня 2015 року по 19 червня 2015 року із діагнозом остаточні явища гострого бронхіту, психоемоційна розбалансованість. Рекомендований суворий психоемоційний спокій. Крім цього, ОСОБА_5 знаходилася на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні Фастівської ЦРЛ з 19 червня 2015 року по 26 червня 2015 року з діагнозом гострий ларинготрахеїт, істероїдна реакція. Дитині рекомендовано суворий психоемоційний спокій. 22 травня 2015 року складено епікриз відносно ОСОБА_5, яка перебувала на стаціонарному лікуванні з 17 травня по 22 травня 2015 року з діагнозом гострий ларинготрахеїт, психоневрологічний синдром (істероїдна реакція). Рекомендовано уникати емоційного перенавантаження, стресових ситуацій

Суди встановили, що ОСОБА_2 проживає разом з донькою ОСОБА_5 за адресою: м. Фастів, вул. Г. Сковороди № 29 з народження і по цей час, дитина знаходиться на повному утриманні батька. За місцем проживання батька створено всі необхідні умови для проживання дитини; ОСОБА_2 здійснює матеріальне забезпечення дитини; позитивне ставлення дитини до батька, прагнення до спілкування та спільного проведення часу, особиста емоційна прихильність до батька, що приводить до висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком.

Рішення Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28 жовтня 2016 року № 462, рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради від 18 жовтня 2013 року № 361 «Про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2» (яким визнано доцільним проживання дитини з матір'ю) визнано таким, що втратило чинність.

Суди, на підставі висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради від 31 жовтня 2016 року № 06-23/494, встановили, що рішення Фастівського міськрайонного суду не виконується, дитина з матір'ю не проживає. Провівши бесіду з дитиною, встановлено, що дитина на цей час не має бажання проживати з матір'ю. Відповідно до наданої характеристики із навчального закладу, вихованням дитини займається батько ОСОБА_2, систематично приводить та забирає дитину зі школи, хвилюється та турбується за доньку. Дитини зареєстрована та проживає з ним за адресою: АДРЕСА_2, та знаходиться на його утриманні. Відповідно до проведених обстежень практичними психологами, спеціалістами в галузі судової психології, дитини виявляє емоційну прив'язаність до батька. Тому визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2, є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.

Суд першої інстанції, вислухавши думку дитини, з'ясував, що ОСОБА_5 завжди проживала та проживає на теперішній час з батьком у АДРЕСА_3, мама з ними не проживає близько 5 років, маму останній раз бачила влітку 2015 року, на свята мама її не вітає. З приводу взаємовідносин з батьком ОСОБА_5 зазначила, що між ними дуже теплі стосунки, він дбає про неї - годує, утримує, водить до школи, допомагає з уроками, гуляє та спілкується з нею, тому вона хоче жити виключно з ним. Тобто, дитина повністю заперечує щоб визначили її місце проживання разом з її матір'ю, наводить аргументовані заперечення такого небажання, які об'єктивно підтверджуються, і саме інтересу дитини в цьому випадку слід надати перевагу.

Суди встановили, що відповідно до думки спеціаліста-психолога ОСОБА_8 найважливішою, значимою людиною для ОСОБА_5 є батько, вона виявляє велику любов до нього, ототожнює себе з ним та боїться залишитись без нього. Виклад думок ОСОБА_5 та її висловлювання про матір свідчать про її власну позицію з цього приводу.

Суди встановили, що ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4, з яким малолітня ОСОБА_5, відповідно до наданих нею особистих пояснень, будь-яких відносин не підтримує, та взагалі його не знає, лише бачила декілька разів. На підставі чого зробили висновок, що відсутність будь-якого як емоційного так і соціального зв'язку з членом сім'ї - чоловіком матері, свідчить про можливі труднощі, що можуть виникнути при їх спільному проживанні

Суди встановили, що розлучення малолітньої дитини з батьком потягне за собою докорінну зміну сталого життєвого устрою дитини: зміну місця проживання, побутових умов, оточення. Такі наслідки негативно вплинуть на психічний стан малолітньої дитини, яка потребує знаходження у звичному для себе оточенні рідних, яким вона довіряє та до яких відчуває особливу прив'язаність.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що способом захисту прав дитини може бути пред'явлення позову про зміну місця проживання малолітньої особи, яке визначене рішенням суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 758/10772/16-ц зроблено висновок, що у разі зміни обставин, пов'язаних із віком дитини, при наявності спору між батьками як мати дитини, так і батько не позбавлені можливості звернення до суду із позовом про визначення місця проживання дитини

Таким чином, суди попередніх інстанцій в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, дотрималися норм матеріального права, врахували висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини, вислухали думку дитини, зробили обґрунтований висновок про зміну місця проживання дитини та визначення місця проживання дитини із батьком.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року у справі було зупинене виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

З урахуванням того, що касаційна скарга залишена без задоволення, а оскаржені рішення без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України колегія суддів поновлює виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило