Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне рішення)

"07" грудня 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Савлук Т. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Житлово-експлуатаційна дільниця № 403 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Житлово-експлуатаційна дільниця № 403 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Відповідно до поданої заяви, ОСОБА_1 просить суд: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь майнової шкоди, завданої внаслідок залиття, у розмірі 30902,30 грн., моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., а також судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_1. 24 жовтня 2017 року з невідомих причин сталося залиття квартири позивача. Згідно з актом комісії Житлово-експлуатаційної дільниці № 403 від 31 жовтня 2017 року, причиною залиття квартири була несправність сантехнічного обладнання, а саме батареї центрального опалення, що знаходиться в квартирі № 15 цього будинку. Власником квартири № 15 на момент залиття, була ОСОБА_2. Згідно із кошторисом складеним 26 квітня 2018 року ремонт квартири позивача становить 30 902,30 гривень. Відповідач не бажає добровільно відшкодувати завдану позивачу шкоду, на адресу відповідача надсилався рекомендований лист про відшкодування шкоди в наслідок залиття квартири. Крім того, неправомірними діями відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає емоціях та переживаннях з приводу пошкодження її майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації, тому вважає розумним і справедливим визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 5000 гривень.

01 жовтня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, та надано відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.274 ЦПК України.

Копію вказаної ухвали позивачем було отримано 00 00 2019 року, відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не було отримано, конверт разом з вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами отримано 28 листопада 2018 року.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ст. 275 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст.. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, загальною площею 49,11 м2, житловою площею 33.2 м2., на праві приватної власності належить ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, що підтверджено Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 13.11.2015 року Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві. (а.с. 6; 7; 8-9)

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28 жовтня 2017 року, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_7. (а.с. 16)

11 вересня 2018 року до судді надійшли відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2. (а.с. 26)

Згідно Акту, складеного комісією в складі: старшого майстра ОСОБА_9, майстра технічної дільниці ОСОБА_10, бригадира технічної дільниці ОСОБА_11, від 31 жовтня 2017 року, при огляді квартири АДРЕСА_1, на предмет залиття з квартири 15, було виявлено в кімнаті площею 8,9 м2 на стінах шпалери. При візуальному обстеженні кімнати на стіні спостерігається руді плями, відшарування штукатурки та шпалер. (ас. 4)

За даним кошторисом (комерційною пропозицією), від 26 квітня 2018 року, будівельною компанією «Міра» вартість проведення ремонту квартири, що розташована АДРЕСА_1, становить 30 902,30 гривень. (а.с.5)

Відповідно до ст. 179 Житлового кодексу України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, власники квартир зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла.

За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини. ( ч.1 та 2 ст.1166 Цивільного кодексу України)

За змістом цієї статті обов'язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Крім застосування принципу вини шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою. Відсутність хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст.1166 Цивільного кодексу України.

Деліктне зобов'язання - це зобов'язання, в якому особа, що протиправно і винно заподіяла шкоду особистості громадянина або його майну, зобов'язана її відшкодувати, а потерпілий має право на відшкодування заподіяної шкоди у повному обсязі.

У деліктних цивільних правовідносинах реалізуються зобов'язально-правові засоби захисту абсолютних прав. Потерпілий набуває права вимоги про відшкодування збитків, і він має право пред'явити позов про збитки. Праву потерпілого відповідає обов'язок заподіювача шкоди відшкодувати заподіяну шкоду.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України, власність зобов'язує.

Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. (стаття 322 Цивільного кодексу України)

Вказана стаття встановлює презумпцію обов'язку власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов'язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача ОСОБА_1, яка є власником квартири АДРЕСА_1, з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої їй залиттям вищезазначеної квартири, вказуючи суб'єктом деліктного зобов'язання відповідача ОСОБА_2, як власника вищерозташованої квартири АДРЕСА_2, з вини якої, внаслідок залиттям, позивачу завдано шкоду, відшкодування якої підлягає до вирішення в межах даного провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, керуючись діючим законодавством України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування відповідачем ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 30 902,30 грн., визначеної відповідно до кошторису, складеного 26 квітня 2018 року будівельною компанією «Міра», завданої позивачу, як власнику квартири, внаслідок її залиття, - оскільки достовірно встановлено факт залиття квартири позивача 24 жовтня 2017 року внаслідок залиття від пориву згону на центральному опаленні у вище розташованій квартирі АДРЕСА_2.

В частині стягнення моральної шкоди суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

За нормою ст. 269 Цивільного кодексу України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Правовідносини, що виникають із заподіяння позадоговірної моральної шкоди, регулюються ст.ст. 23, 1167 ЦК України, зі змісту яких випливає, що моральна шкода компенсується лише винною особою.

Згідно роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, з урахуванням вимог позивача в частині стягнення на її користь моральної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок залиття належної їй на праві власності квартири, та пов'язана у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та можливістю нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору відповідачем ОСОБА_2 має бути відшкодовано на користь позивача моральна шкода, яку суд визначає в розмірі 1 000,00 грн.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Житлово-експлуатаційна дільниця № 403 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, підлягає до часткового задоволення та присуджує стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану за наслідками залиття на загальну суму 30 902,30 грн., а також моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1409,60 грн. сплачений останньою під час звернення з даним позовом до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 23, 269, 319, 322, 1166 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, ст.ст. 2, 4, 6-13, 77, 81, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Житлово-експлуатаційна дільниця № 403 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_8) на користь ОСОБА_1 (ІН: НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1) матеріальну шкоду у розмірі 30 902,30 грн., моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 409,60 грн., а всього на загальну суму 33 311,90 (тридцять три тисячі триста одинадцять) гривень 90 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.Уразі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: