Ухвала

Іменем України

08 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 641/6317/16-ц

провадження № 61-41679ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В.С., Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 16 листопада

2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Завод імені В. О. Малишева» про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Завод імені В. О.Малишева» (далі - ДП «Завод імені В. О. Малишева») про поновлення на роботі.

Позовна заява мотивована тим, що з вересня 2015 року ОСОБА_4 працював на посаді інженера електроніка відділу № 12 ДП «Заводу імені

В. О. Малишева». Наказом від 30 червня 2016 року № 1633 його звільнено з посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Посилаючись на те, що ніяких порушень трудової дисципліни він не вчиняв, ОСОБА_4, з урахуванням збільшених позовних вимог, просивсуд визнати його звільнення незаконним, поновити його на роботі та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова

від 16 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді інженера електроніка

1 категорії ДП «Завод імені В. О. Малишева» з 17 листопада 2017 року.

Стягнуто з ДП «Завод імені В. О. Малишева» на користь ОСОБА_4 11 618,18 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_4 та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт порушення, обмежився загальним посиланням на систематичне невиконання позивачем посадових обов'язків, не врахував положення частини третьої статті 149 КЗпП України, не з'ясував причини запізнення.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 16 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при звільненні

ОСОБА_4 відповідачем були дотримані вимоги трудового законодавства, в тому числі положення частини третьої статті 149 КЗпП України. Так, відповідачем враховано обставини, за яких вчинено проступок, i попередню роботу працівника, той факт, що позивач неодноразово допускав порушення трудової дисципліни, в тому числі прогул, та притягувався до дисциплінарної відповідальності, ступінь тяжкості вчиненого проступку.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Також, у касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин. ОСОБА_4 вказує, що в постанові Апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року було допущено описку, а саме зазначено невірний номер справи. Копію ухвали апеляційного суду про виправлення описки отримано після 11 липня 2018 року, що підтверджується копією супровідного листа апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2018 року щодо направлення копії ухвали апеляційного суду на адресу скаржника.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, наявні підстави для його поновлення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що наказом від 18 вересня 2015 року № 177

ОСОБА_4 прийнятий на роботу на посаду інженера-електроніка 1 категорії на ДП «Завод імені В. О. Малишева».

Наказом від 30 червня 2016 року № 1633 ОСОБА_4 звільнено із займаної посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. В наказі зазначено, що 30 червня 2016 року

ОСОБА_4 о 8.00 годині до роботи не приступив, на своє робоче місце не з'явився, змінно-добове завдання не отримував, про свою відсутність

30 червня 2016 року керівництво не попереджав, заяви не оформлював. Замість того, щоб приступити до своїх посадових обов'язків, направився до будівлі заводоуправління, де почав проводити відеозйомку. О 8.40 годині у порушення Правил внутрішньооб'єктового режиму був затриманий охороною заводоуправління за проведення відеозйомки на території заводу, на зауваження про припинення відеозйомки не реагував. Відмовився писати пояснення та підписувати акт (акт від 30 червня

2016 року № 140). Своїми діями ОСОБА_4 порушив Правила внутрішнього трудового розпорядку, оскільки на робочому місці з'явився тільки об 11 годині 30 хвилин, та Правила внутрішньооб'єктового режиму (пункт 4.5 частини третьої).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

При звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Однією з вимог чинного законодавства є належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. В цьому разі доцільно відібрати пояснення від порушника щодо кожного факту такого невиконання або неналежного виконання трудових обов'язків.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана; 2) звільнення.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної та громадської відповідальності, і порушив її знов.

Серед іншого, під порушенням трудової дисципліни слід розуміти - запізнення на роботу, в тому числі і з перерви, або передчасний вихід з роботи (у випадку, якщо запізнення або передчасний вихід з роботи за весь робочий день загалом складає більше 3 годин, то це прирівнюється до прогулу), недотримання пропускного та внутрішньооб'ктового режиму.

Суди встановили, що позивач неодноразово допускав порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку та до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення шляхом оголошення доган. Вказані дисциплінарні стягнення не зняті, накази позивачем не оскаржувались.

Факт систематичних запізнень позивач при розгляді справи не заперечував.

Отже, ОСОБА_4 неодноразово порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, і порушив її знов.

До застосування стягнення від порушника трудової дисципліни повинні бути витребувані пояснення в письмовій формі. Відмова працівника дати пояснення не може бути перешкодою для застосування стягнення.

Відповідно до акта від 30 червня 2016 року, ОСОБА_4 було запропоновано написати пояснювальну щодо запізнення 30 червня

2016 року, проте він відмовився надавати пояснення та підписувати акт.

Отже, ОСОБА_4 була надана можливість надати пояснення, однак він не скористався такою можливістю, про що свідчить вищевказаний акт.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідач вжив заходи щодо з'ясування обставин вчинення дисциплінарного проступку.

Встановивши, що ОСОБА_4 систематично без поважних причин не виконував обов'язки, покладені на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, після притягнення його до дисциплінарної відповідальності знов допустив порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку та Правил внутрішньооб'єктового режиму ДП «Завод імені

В. О. Малишева» та врахувавши, що при звільненні ОСОБА_4 відповідачем були дотримані вимоги закону, в тому числі положення частини третьої статті 149 КЗпП України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження Комінтернівського районного суду міста Харкова від 16 листопада

2017 року та постанови Апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Завод імені В. О. Малишева» про поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова

від 16 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк