ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/255/18 Справа № 215/1748/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я.А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кузьміна Н.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2017 року, яке постановлено суддею Квятковським Я.А. у м. Кривому Розі, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року 20.04.2016р. ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в обґрунтування якого вказала, що 12 жовтня 2001 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, в період якого в них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На момент подання позову фактичні шлюбні відносини сторін по справі припинено, проте все майно, що було придбано ними за спільні кошти під час шлюбу перебуває в користуванні відповідача.

Після уточнення позовних вимог, позивач просила суд визнати спільним сумісним майном і поділити майно, набуте за час шлюбу з відповідачем, а саме: холодильник Самсунг за 3500 грн., придбаний у березні 2005 року; плиту газову Индезіт за 1600 грн., придбану у травні 2004 року; мікрохвильову піч Самсунг за 1600 грн., придбану у березні 2007 року; телевізор Оріон діагональ 19 за 2200 грн., придбаний у квітні 2008 року; пральну машину Індезіт за 1700 грн., придбану у вересні 2005 року; кондиціонер Мідеа за 3600 грн., придбаний у червні 2011 року; Рідкокристалічний телевізор Оріон LCD4752 за 6258 грн., придбаний у серпні 2012 року; камін електричний за 1250 грн., придбаний у червні 2011 року; рідкокристаличний телевізор ВВК LEM 2492F за 2768 грн., придбаний у березні 2013 рокі; пилосос Зелмер за 2000 грн., придбаний у червні 2012 року; швейну машину Минерва за 1000 грн., придбану у листопаді 2014 року; домашній кінотеатр ВВК за 1200 грн., придбаний у 2005 році; компьютер за 2500 грн., монітор за 1500 грн., принтер Кенон за 900 грн., всього 4900 грн., придбані у 2009 році; бойлер Атон за 1000 грн., придбаний у 2005 році; кухню Єва за 3350 грн., придбану у 2007 році; кухоний куток Хвиля за 1250 грн., придбаний у 2007 році; дитячий диван Віка за 2200 грн., придбаний у 2013 році; шафу дитячу за 1000 грн., придбану у 2011 році; вітальню за 1700 грн., придбану у 2011 році; двохспальне ліжко за 2600 грн., придбане у 2009 році; тумбочки прикроватні 2 штуки по 300 грн., а всього 600 грн.; комод за 800 грн., придбаний у 2012 році; шафу Едгар за 1700 грн., придбану у 2010 році, а всього майна на суму 49776 грн. Крім того ними під час шлюбу придбаний гараж №6 в гаражному кооперативі "Збагачувальник"

Позивач просила виділити їй в користування наступне майно: мікрохвильова піч Самсунг за 1600 грн., рідкокристаличний телевізор ВВК LEM 2492F за 2768 грн., камін електричний за 1250 грн., швейну машину Минерва за 1000 грн., дитячій диван Віка за 2200 грн., шафа дитяча за 1000 грн., вітальня за 1700 грн., шафа Едгар за 1700 грн., кухня Єва за 3350 грн., а всього на суму 22826 грн. Відповідачу просила залишите все інше майно на суму 26950 грн.

Щодо розподілу гаражу, то позивач просила стягнути з відповідача 1/2 частину його вартості та залишити у користуванні відповідача.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя гараж № 6 в автогаражному кооперативі «Збагачувальник» та стягнуто на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості гаражу, яка складає 28665 грн., з ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо розподілу гаражу і ухвалення в цій частині нового рішення по справі про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог позивача з тих підстав, що позивачем по справі не доведено того, що гараж № 6 в автогаражному кооперативі «Збагачувальник» перебуває у власності відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволених вимог позивача з ухваленням в цій частині нового рішення по справі про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог, з огляду на наступне.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя холодильника Самсунг вартістю 3500 грн., придбаного у березні 2005 року; плити газової Индезіт вартістю 1600 грн., яка придбана в травні 2004 року; мікрохвильової печі Самсунг вартістю 1600 грн., яка придбана у березні 2007 року; телевізора Оріон діагональ 19 вартістю 2200 грн., який придбано у квітні 2008 року; пральної машинуи Індезіт вартістю 1700 грн., придбаної у вересні 2005 року; кондиціонеру Мідеа вартістю 3600 грн., придбаного у червні 2011 року; Рідкокристалічного телевізору Оріон LCD4752 вартістю 6258 грн., який придбано у серпні 2012 року; каміну електричного вартістю 1250 грн., який придбаний у червні 2011 року; рідкокристаличного телевізору ВВК LEM 2492F вартістю 2768 грн., придбаного у березні 2013 рокі; пилососу Зелмер вартістю 2000 грн., придбаного у червні 2012 року; швейної машини Минерва вартістю 1000 грн., яка придбана у листопаді 2014 року; домашнього кінотеатру ВВК вартістю 1200 грн., придбаного у 2005 році; компьютера вартістю 2500 грн., монітору вартістю 1500 грн., принтера Кенон вартістю 900 грн., всього 4900 грн., які придбані у 2009 році; бойлера Атон вартістю 1000 грн., який придбаний у 2005 році; кухні Єва вартістю 3350 грн., яка придбана у 2007 році; кухоного кутка Хвиля вартістю 1250 грн., який придбаний у 2007 році; дитячого дивану Віка за 2200 грн., який придбаний у 2013 році; шафи дитячої вартістю 1000 грн., придбаної у 2011 році; вітальні вартістю 1700 грн., яка придбана у 2011 році; двоспального ліжка вартістю 2600 грн., яке придбане у 2009 році; тумбочок прикроватних 2 штуки по 300 грн., а всього 600 грн.; комоду вартістю 800 грн., який придбано у 2012 році; шафи Едгар вартістю 1700 грн., яка придбана у 2010 році, тому, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині колегією суддів не переглядається.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 12 жовтня 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

З 2016 року спільне проживання і фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені.

Згідно довідки автогаражного кооперативу "Збагачувальник" ОСОБА_2 є членом автогаражного кооперативу, блок №11 гараж № 6 (а.с.9).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та визнаючи спільною сумісною власністю сторін по справі гараж № 6 в автогаражному кооперативі «Збагачувальник», суд першої інстанції виходив із відсутності боргу по внесенню пайових внесків кооперативу за спірний гараж, який придбаний за час перебування сторін у шлюбі та рівності частки чоловіка і дружини.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Згідно ст. 15 Закону України «Про власність» (який діяв на час реєстрації права власності на гараж) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що гараж № 6 в автогаражному кооперативі «Збагачувальник» є власністю ОСОБА_2, оскільки матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачем ОСОБА_2, відповідно до вимог Закону України «Про власність» та Закону України «Про кооперацію», було сплачено пайові внески, що надало б ОСОБА_2 право на реєстрацію права власності спірного гаража.

Довідка автогаражного кооперативу «Збагачувальник», на яку суд першої інстанції посилається як на підставу для задоволення позовних вимог (а.с.9), не містить інформації стосовно того, що ОСОБА_2 було внесені пайові внески, а містить інформацію про те, що згідно рішення виконкому № 18 від 2010 року він являється членом автогаражного кооперативу «Збагачувальник», та не має заборгованості по сплаті внесків, що не є пайовими внесками.

Натомість, із наданої суду апеляційної інстанції відповідачем довідки автогаражного кооперативу «Збагачувальник» слідує, що згідно рішення виконкому № 18 від 2010 року ОСОБА_2 являється членом автогаражного кооперативу «Збагачувальник», заборгованості по сплаті членських внесків не має, дозвіл на приватизацію спірного гаражу не видавався, та пайові внески ним не вносились.

Таким чином суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи та вирішити спір у межах заявлених позовних вимог та зібраних у справі доказів.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався, не встановив дійсних обставин справи. Відповідно до п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його, у звязку із чим доводи апеляційної інстанції відповідача по справі заслуговують на увагу.

За таких обставин, оскільки рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог позивача та ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя гаражу № 6 в автогаражному кооперативі «Збагачувальник» та стягнення з відповідача на користь позивача ? частини його вартості.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя гаражу № 6 в автогаражному кооперативі «Збагачувальник» та стягнення на користь ОСОБА_1 1/2 частини вартості гаражу, яка складає 28665 грн., з ОСОБА_2 ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: