Справа №461/4132/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.

секретар судового засідання Мисько С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (79019, м.Львів, пл.Святого Теодора, 2/8) до ОСОБА_2 (79019, м.Львів, пл.Святого Теодора, 2/8) про втрату права на житлову площу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловою квартирою, покликаючись на те, що позивачка є єдиним власником квартири №8 будинку №2 на пл. Святого Теодора в м. Львові. Вказана квартира складається з двох житлових кімнат, комунальних вигод. Крім позивачки в квартирі зареєстровані її сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Відповідач - ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає з жовтня місяця 2017 року, що стверджується актом ЛКП «Центральне» від 24.05.2018 року, - без поважних причин. Відтак, просить суд, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявився. Направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Отже, вирішення питання про зняття осіб з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 71 ЖК України збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є єдиним власником квартири №8 будинку №2 на пл. Святого Теодора в м. Львові. Що стверджується договором купівлі-продажу та технічним паспортом /а.с. 10-12/.

Згідно довідки ЛКП «Центральне» з місця проживання про склад сімї і прописки №3587 від 24.05.2018 р., у квартирі №8 будинку №2 на пл. Святого Теодора в м. Львові зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Судом також встановлено, що відповідач є зареєстрований у житлі позивача, але більше шести місяців не проживає у вказаному житлі, що стверджується актом ЛКП «Центральне» № 152 від 24 травня 2018 року /а.с. 8/.

Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності.

Суд вважає, що задоволена судом вимога в межах визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у цілому відновить порушене право позивача на житло.

Суд вважає, що реєстрація відповідача у зазначеній квартирі перешкоджає власнику квартири у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування житловою квартирою знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

На підставі ст.ст. 71-72, 405 ЖК України, керуючись ст.ст. 247, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 (79019, м.Львів, пл.Святого Теодора, 2/8) таким, що втратив право на користування житловою квартирою №8 будинку №2 на пл. Святого Теодора в м. Львові.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до вказаного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.Р.Волоско.