Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 201/1431/16-ц

провадження № 61-24437 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2016 року у складі судді Черновського Г. В. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Повєткіна В. В., Григорченка Е. І., Осіяна О. М.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «Українська страхова група»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 20 жовтня 2014 року по вул. Леніна у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Fiat Doblo», під керуванням ОСОБА_5 та транспортного засобу «VolkswagenPolo», під керуванням ОСОБА_3 У результаті вищевказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Fiat Doblo».

Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «Fiat Doblo» застрахована у ПрАТ «СК «Українська страхова група» на підставі договору добровільного страхування від 13 листопада 2013 року.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2014 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення згідно зі статтею 124 КУпАП.

04 листопада 2014 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» відповідно до рахунку від 28 жовтня 2014 року, страхового акту від 04 листопада 2014 року перераховано на користь товариства з обмеженою відповідальністю ТВК «Автолайф» (далі - ТОВ ТВК «Автолайф») страхове відшкодування за ремонт забезпеченого ним на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів автомобіля «Fiat Doblo» у розмірі 45 593 грн 27 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 04 листопада 2014 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (далі - ПрАТ «АСК «ІНГО Україна»), яке перерахувало на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» суму страхового відшкодування у розмірі 36 590 грн 01 коп. з урахуванням франшизи та коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу.

Вважав, що відповідач, як винна у ДТП особа, має перерахувати на його користь залишок страхового відшкодування як різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченого страхового відшкодування у силу статті 1194 ЦК України у розмірі 9 003 грн 01 коп.

З урахуванням викладеного ПрАТ «СК «Українська страхова група» просило суд стягнути з ОСОБА_3 9 003 грн 01 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2016 року у задоволенні позову ПрАТ «СК «Українська страхова група» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що унаслідок винних дій відповідача відбулась ДТП, якою було завдано матеріальну шкоду транспортному засобу потерпілого, а позивачем виплачено останньому, як своєму страхувальнику, страхове відшкодування. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», як страховиком винної особи, у рахунок повернення витрат по сплаті вказаного страхового відшкодування ПрАТ «СК «Українська страхова група» було сплачено саме 36 590 грн 01 коп., а не іншу суму грошових коштів. Посилання позивача на рахунок ТОВ ТВК «Автолайф» від 28 жовтня 2014 року на суму 45 275 грн 04 коп., як на підтвердження того, що ним виплачено страхове відшкодування за ремонт автомобіля потерпілої у ДТП особи у цьому розмірі, безпідставні, оскільки відповідні відомості у зазначеному документі відсутні. Крім того, суду не надані калькуляція витрат, акт виконаних робіт, тому докази є суперечливими.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції у частині обґрунтування відмови у задоволенні позову ПрАТ «СК «Українська страхова група» змінено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду обґрунтовано тим, що заявлені позивачем вимоги до ОСОБА_3, як винної у ДТП особи, передчасні, оскільки ПрАТ «СК «Українська страхова група» не вирішено спір з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», як страховиком винної особи, яке сплатило на користь позивача меншу суму, ніж ПрАТ «СК «Українська страхова група» сплатило на користь потерпілої особи у ДТП. При цьому не погодився з висновком районного суду, що доказів розміру шкоди недостатньо.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «Українська страхова група»просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПрАТ «СК «Українська страхова група» отримало право вимоги саме у розмірі виплаченого ним страхового відшкодування, тобто у розмірі 45 593 грн 27 коп. Позивач, як страховик, що виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, у тому числі право вимоги до відповідача, як винної у ДТП особи, про стягнення коштів у розмірі виплаченого ним страхового відшкодування, як різницю між фактичним розміром шкоди та виплатою страхового відшкодування.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 20 жовтня 2014 року по вул. Леніна у м. Дніпропетровську сталася ДТП за участю транспортного засобу «Fiat Doblo», під керуванням ОСОБА_5, та транспортного засобу «VolkswagenPolo», під керуванням ОСОБА_3 У результаті вищевказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Fiat Doblo».

Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «Fiat Doblo» застрахована у ПрАТ «СК «Українська страхова група» на підставі договору добровільного страхування від 13 листопада 2013 року.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2014 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення згідно зі статтею 124 КУпАП (а. с. 12).

04 листопада 2014 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» відповідно до рахунку від 28 жовтня 2014 року, страхового акту від 04 листопада 2014 року було перераховано на користь ТОВ ТВК «Автолайф» страхове відшкодування за ремонт забезпеченого ним автомобіля «Fiat Doblo» у розмірі 45 593 грн 27 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 04 листопада 2014 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», яке перерахувало на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» суму страхового відшкодування у розмірі 36 590 грн 01 коп. з урахуванням франшизи та коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу.

ПрАТ «СК «Українська страхова група» вважало, що відповідач, як винна у ДТП особа, має перерахувати на його користь залишок страхового відшкодування у розмірі 9 003 грн 01 коп., як різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченого страхового відшкодування на підставі статті 1194 ЦК України.

За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог статей 212-214, 303, 316 ЦПК України 2004 року не звернули уваги на те, що ПрАТ «СК «Українська страхова група» відшкодувало потерпілій особі суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Таким чином, страховик набув права на звернення з вимогою до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та виплаченого страхового відшкодування на підставі статті 1194 ЦК України.

Крім того, відповідно до пункту 12.1. статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з пунктом 36.6. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

З урахуванням наведеного суди першої та апеляційної інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, достовірно встановили, що 04 листопада 2014 року ПрАТ «СК «Українська страхова група», як страховиком потерпілої у ДТП особи, відповідно до рахунку від 28 жовтня 2014 року перераховано на рахунок ТОВ ТВК «Автолайф» суму страхового відшкодування за ремонт забезпеченого ним автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням від 04 листопада 2014 року. Проте страховиком відповідача, як винної у ДТП особи, було сплачено ПрАТ «СК «Українська страхова група» суму страхового відшкодування у розмірі 36 590 грн 01 коп., що узгоджується з умовами укладеного з ОСОБА_3 договором добровільного страхування.

При цьому апеляційний суд вірно скасував рішення районного суду, встановивши, що позивач надав достатньо належних допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, але сам допустився порушень норм матеріального та процесуального права, відмовивши в позові через його передчасність і не вирішення таких вимог зі страховиком відповідача, як винної у ДТП особи, не звернувши уваги на положення статті 1194 ЦК України.

Отже, суди у порушення зазначених вище положень закону та вимог статей 212-214, 303, 316 ЦПК України 2004 року дійшли до неправильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 різниці між розміром страхового відшкодування та розміром завданої ним шкоди, тому на підставі статті 1194 ЦК України слід стягнути з останнього на користь позивача залишок страхового відшкодування у розмірі 9 003 грн 01 коп.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку з цим з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група»підлягає стягненню 1 515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн 80 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого товариством за подання апеляційної скарги та 1 653 (одна тисяча шістсот п'ятдесят три) грн 60 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання ним касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року скасувати.

Позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_3 простягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» різницю страхового відшкодування у розмірі 9 003 грн 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» 1 515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн 80 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого товариством за подання апеляційної скарги та 1 653 (одна тисяча шістсот п'ятдесят три) грн 60 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання ним касаційної скарги.

Судові витрати, понесені учасниками справи, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк