Справа № 12-97/2000
№ 4-с/183/26/18

У Х В А Л А
30 серпня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, боржник - ОСОБА_3,
за участю державного виконавця Корсак І.С.,
представника боржника ОСОБА_4, -

23.07.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду зі скаргою, в якій просить суд:
-визнати поважними причини пропуску строку на оскарження рішення державного виконавця;
-визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію ті ніші доходи боржника від 11.05.2018 року та від 24.05.2018 року.
В обґрунтування своєї скарги заявник посилається на те, що Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області 13.06.2000 року був виданий виконавчий лист № 12-97, яким з нього стягнуто аліменти на доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів заробітку до досягнення нею повноліття на користь ОСОБА_1.
При цьому заявник просить поновити строк на оскарження зазначених постанов, посилаючись на те, що при ознайомленні 22.05.2018 року з матеріалами виконавчого провадження, оскаржуваної постанови від 11.05.2018 року в матеріалах справи не було, а про винесену постанову 24.05.2018 року їй стало відомо лише 18.07.2018 року з Автоматизованої системи виконавчих проваджень.
В судове засідання заявник не зявилася, повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома, однак її неявка не перешкоджає розгляду скарги.
Державний виконавець Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 в судовому засіданні скаргу не визнала.
Боржник ОСОБА_3 та його представник просили суд залишити скаргу без розгляду з підстав пропущення строків, визначених ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення державного виконавця, боржника та його представника, дійшов до наступного висновку.
У відповідності до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу,порушені їх права чи свободи.
Частиною 3 статті 2 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні строки, встановлюються законом, а якщо строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Перебіг процесуального строку, відповідно до вимог ст. 123 ЦПК України, починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.
Згідно п. а ч.1, ч.4 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у 10-денний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Так, вирішуючи питання про поновлення строку на оскарження постанов державного виконавця виходить з того, що виконання рішення є завершальною стадією процесуальної дії, яка регулюється спеціальним законом - Законом України «Про виконавче провадження», ч.5 ст. 74 якого визначає десятиденний строк для оскарження рішень державного виконавця, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Скаржник до своєї скарги подає копію заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, датовану 22.05.2018 року, та посилається на те, що в матеріалах виконавчого провадження, була відсутня постанова від 11.05.2018 року, її копію та копію постанови від 24.05.2018 року вона не отримувала, а дізналася про винесені постанови лише 18.07.2018 року з автоматизованої системи виконавчих проваджень.
Обставина щодо відсутності в матеріалах виконавчого провадження копії постанови від 11.07.2018 року, скаржником, в силу ч.1 ст. 81 ЦПК України суду не доведена, а тому скарга в частині оскарження постанови державного виконавця від 11.05.2018 року повинна бути залишена без розгляду.
Не дивлячись на те, що на момент розгляду скарги строки, встановлені ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 449 ЦПК України сплили, суд, вважає за необхідне їх поновити та вирішити скаргу по суті щодо оскарження постанови державного виконавця від 24.05.2018 року.
У відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає певні права та обовязки державного виконавця, який:
1.зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії;
2. здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;
3.під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Судом встановлено, що на примусовому виконанні Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходиться виконавчий лист № 12-97 виданого 13.06.2000 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, щодо стягнення аліментів з ОСОБА_3 на доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини усіх видів заробітку на користь ОСОБА_1.
24.05.2018 року державним виконавцем Новомосковського міськрайонного ВДВС ГУТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 винесено постанову, у якій встановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь ОСОБА_1, та утримати заборгованість, яка виникла станом на 01.06.2017 року у розмірі 4008,40 грн., утримування проводити у розмірі 20% до повного погашення.
Стаття 70 закону України «Про виконавче провадження» встановлює розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника.
Частина 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що з заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчим документом до погашення заборгованості 50 відсотків у разі стягнення аліментів.
Між тим зобовязання боржника щомісячно сплачувати аліменти у розмірі ? частини усіх видів заробітку припинився 04.12.2017 року, внаслідок досягнення повноліття дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому хибним є посилання стягувача на обовязок державного виконавця щодо винесення постанови про відрахування та утримання з боржника 50% з заробітної плати, яку він отримує у Другому Дніпропетровському місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
В даному випадку державний виконавець при винесенні постанови 24.05.2018 року правомірно застосував положення п.2 ч.2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», який регулює розмір відрахувань за іншими видами стягнень.
Всі інші питання, порушенні заявником щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, які виникли станом на момент винесення постанови, суду не доведені.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -
Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 11.05.2018 року, - залишити без розгляду.
Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 24.05.2018 року, - залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 15 днів з моменту її оголошення.

Суддя Сорока О.В.