АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року

м. Харків

справа № 638/233/18

провадження № 22-ц/790/3994/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.

за участю секретаря: Огар І.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Прокуратура Харківської області, Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 травня 2018 року у складі судді Цвірюка Д.В., -

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України 576 000 гривень на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 07 жовтня 2004 року дільничним інспектором міліції Ленінського РВ ХМУ ГУ МВС України у Харківській області стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення № 045012 за ст. 173 КУпАП. 19 листопада 2004 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова заочно виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. В подальшому постанова суду від 19 листопада 2004 року була скасована судом апеляційної інстанції, постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2004 року провадження у справі закрито. Постанова була оскаржена прокурором і розгляд справи продовжувався у суді першої та апеляційної інстанцій, поки 07 вересня 2005 року Верховний Суд України не закрив справу у зв'язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

У зв'язку із викладеним вище ОСОБА_1 протягом 2005-2009 років звертався до Прокуратури Харківської області із заявами про притягнення судді Ленінського районного суду м. Харкова Клименко до кримінальної відповідальності. У задоволенні заяв йому відмовляли, що змушувало його оскаржувати дії прокуратури до суду протягом тривалого часу.

В результаті хвилювань через незаконні дії правоохоронних органів позивач захворів та переніс важку операцію, не зміг продовжувати оскаржувати незаконні дії прокуратури. Зазначає, що Прокуратура Харківської області протягом тривалого часу умисно протиправно злісно не виконувала вимоги діючого кримінального процесуального законодавства України, чим умисно грубо порушила його конституційне право на доступ до правосуддя. Протягом тривалого часу ОСОБА_1 звертається зі скаргами у різноманітні судові інстанції на умисну протиправну бездіяльність відповідача та грубе, систематичне порушення вимог КПК України; з вини відповідача він був позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права, було порушено його психологічне благополуччя, він став погано спати, нервував, з'явився головний біль, внаслідок чого він став вживати лікарські препарати, загострились травми, які були отримані раніше, часто відбувались нервові зриви, що негативно вплинуло на його відносини з рідними та близькими, у зв'язку з чим він пройшов декілька курсів реабілітаційного лікування як амбулаторно, так і стаціонарно у госпіталі МВС України у період часу з 08.09.2017 року по 20.09.2017 року. Також зазначає, що він втратив віру у законність та справедливість влади, в свою соціальну безпеку, що спровокувало відчуття правової беззахисності, вседозволеності та ігнорування відповідачем всіх норм права та моралі.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що реалізація ОСОБА_1 свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового слідства, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт скасування вказаних постанов відповідача не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання такими діями позивачу моральної шкоди.Суду не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки слідчого та прокурора прокуратури під час досудового слідства, яка б знаходилась у причинно-наслідковому зв'язку з негативним наслідками для позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування посилається на те, що згідно вимог чинного законодавства органи досудового слідства, прокуратури несуть відповідальність за спричинення моральної шкоди, що виникла через умисну бездіяльність посадових осіб прокуратури при досудовому розслідувані кримінальних проваджень. Незаконність бездіяльності посадових осіб прокуратури встановлена преюдиційними ухвалами слідчих суддів.

Прокуратура Харківської області в поданому відзиві проти задоволення апеляційної скарги заперечує. Посилається на те, що постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, на які посилається позивач як на причину своїх моральних страждань, скасовувалися з формальних підстав для проведення додаткових перевірок. За результатами цих перевірок у порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_1 було відмовлено. Саме по собі скасування постанови про відмову у порушенні кримінальної справи безспірно не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судовим розглядом, постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2004 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді арешту строком на 10 діб.

Суд апеляційної інстанції постанову скасував, повернув справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Ленінський районний суд м. Харкова своєю постановою від 21 грудня 2004 року провадження у справі закрив. Зазначена постанова була оскаржена прокурором і розгляд справи продовжувався у суді першої та апеляційної інстанцій.

Ухвалою Верховного Суду України від 07 вересня 2005 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 65-66).

09 лютого 2005 року Прокуратурою Харківської області винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно судді Ленінського районного суду м. Харкова Клименко за заявою ОСОБА_1

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 12 травня 2005 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні скарги на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 09 лютого 2005 року.

14 липня 2005 року апеляційним судом Харківської області скасовано постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 12 травня 2005 року.

24 травня 2006 року, 15 червня 2006 року, 01 грудня 2006 року Прокуратурою Харківської області повторно були винесені постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, згодом скасовані.

13 липня 2006 року відповідач виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_1 Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2006 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні скарги на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 13 липня 2006 року.

09 лютого 2007 року Прокуратурою Харківської області повторно винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2007 року змінено підсудність розгляду заяв ОСОБА_1 на Дзержинський районний суд м. Харкова.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2007 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні скарги на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 09 лютого 2007 року.

26 грудня 2007 року апеляційним судом Харківської області скасовано постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2007 року.

20 березня 2008 року Дзержинський районний суд м. Харкова скасував постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 09 лютого 2007 року.

10 червня 2008 року винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи.

22 вересня 2008 року Жовтневий районний суд м. Харкова скасував постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 10 червня 2008 року.

17 жовтня 2008 року винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи.

02 лютого 2009 року Жовтневий районний суд м. Харкова скасував постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 17 жовтня 2008 року.

03 квітня 2009 року винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи.

24 квітня 2009 року Жовтневий районний суд м. Харкова скасував постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 03 квітня 2009 року.

23 травня 2009 року винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи.

04 серпня 2009 року постанова від 23 травня 2009 року була скасована.

21 серпня 2009 року винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно судді. Зазначена постанова не була оскаржена.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що реалізація ОСОБА_1 свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового слідства, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт скасування вказаних постанов відповідача не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. Суду не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки слідчого та прокурора прокуратури під час досудового слідства, яка б знаходилася у причинно-наслідковому зв'язку з негативним наслідками для позивача.

Судова колегія вважає зазначені висновки суду законними та обгрунтованими. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, вирішив справу відповідно до законів, Конституції України, практики ЕСПЛ, роз'яснень Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Дійсно, норми Закону на які посилається позивач передбачають право особи на відшкодування моральної шкоди.

Так, положеннями ст. 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 обґрунтовує посиланням на допущену, на його думку, бездіяльність працівників прокуратури, вважаючи незаконними неодноразові відмови у порушенні кримінального провадження стосовно судді Ленінського районного суду м. Харкова з огляду на їх подальше скасування судом.

Однак ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвали суддів Ленінського та Дзержинського районних судів м. Харкова про часткове задоволення скарг ОСОБА_1 на постанови слідчого прокуратури, свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України, як це помилково вважає апелянт, акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту статті 1174 ЦК України.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками прокуратури Харківської області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами інших інстанцій.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується із висновком суду про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 липня 2018 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний