Справа № 465/6343/17 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/1161/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м.Львів

Справа № 465/6343/17

Провадження № 22-ц/783/1161/18

Апеляційний суд Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів:Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участі: представника ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркасон»

на рішення Франківського районного суду м.Львова (суддя Гулієва М.І) від 31 січня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_5 до ТзОВ «Маркасон» про визнання дій неправомірними, зобов`язання надати інформацію на запит, зобов`язання надати інформацію про товари українською мовою,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м.Львова від 31 січня 2018 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркасон» щодо ненадання українською мовою інформації про товари,які ним реалізовуються.

Зобов»язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркасон»(м.Київ.Харківське Шосе,20-203,) надати ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) інформацію про товари,які ним реалізовуються,українською мовою на запити,що надіслані 25.09.17р.та 25.10.2017р.

Зобов»язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркасон» надати ОСОБА_5 всю необхідну інформацію про товари,які ним реалізовуються,в тому числі і на інформаційному порталі https://modnakasta.ua/,українською мовою.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «Маркасон» подавши апеляційну скаргу. Зазначає, що суд першої інстанції всупереч положенням ЦПК України при розгляді справи не з`ясував обставини справи повно і всебічно, виніс оскаржуване рішення без підтвердження належними та допустимими доказами, неправильно оцінив докази відповідача.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на характер господарської діяльності відповідача. ТзОВ «Маркасон» здійснює діяльність у сфері електронної комерції до якої застосовується законодавство України про електронну комерцію та роздрібну торгівлю в частині що не суперечить спеціальному законодавству і з урахуванням особливостей дистанційної торгівлі. Зазначає, що способи передачі інформації через мережу інтернет законодавством не диференційовані і не обмежені, отже можуть обиратись підприємцями з їх комерційних цілей та можливостей. Хоча базовою мовою інтерфейсу сайту є російська мова, інформація про товари в інтернет магазині надається також українською мовою. Зазначає, що споживачам забезпечена можливість звернення із запитом в онлайн-чаті або через месенджери Viber, Telegram, Facebook або за телефонним номером в службу підтримки, після чого їм надається будь-яка необхідна уточнююча інформація про товари українською мовою. Оскільки магазин працює за моделлю коли товари пропонуються до придбання протягом короткого проміжку часу - від декількох годин до декількох днів саме в онлайн режимі і забезпечуються права споживача на отримання необхідної і своєчасної інформації. Вказує, що позивач, стверджуючи що мав намір придбати товари в інтернет магазині, не скористався жодним із доступних і забезпечених йому як потенційному споживачу способів отримання інформації, що ставить під сумнів наявність в нього такого наміру. Позивач запитував інформацію яка необхідною і своєчасною не була, оскільки через витрачений на поштове листування час пропозиції відповідача закінчуються і запитувана інформація не може призвести до укладення договору купівлі-продажу товарів.

Просить рішення Франківського районного суду м.Львова від 31 січня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції прийшов до висновку, що надання інформації про товари виключно російською мовою і ненадання цієї інформації державною мовою свідчить про порушення законних прав споживача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено що, ОСОБА_5, маючи намір придбати термочашку та чоловічу сорочку звернувся 25.09.2017 року до інтернет-магазину https://modnakasta.ua, що належить ТзОВ «Маркасонн», однак не отримав інформації, оскільки така викладена на іноземній (російській) мові. На запити позивача щодо надання інформації від 25.09.2017р. та 25.10.2017р. відповідь ТзОВ «Маркасонн» не надана.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів).

Частиною 1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законом про мови.

Відповідно до ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України.

Статтею 6 Закону України «Про засади державної мовної політики» встановлено, що державною мовою України є українська мова (ч.1). Українська мова як державна мова обов'язково застосовується на всій території України при здійсненні повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, у міжнародних договорах, у навчальному процесі в навчальних закладах в межах і порядку, що визначаються цим Законом. Держава сприяє використанню державної мови в засобах масової інформації, науці, культурі, інших сферах суспільного життя (ч.2).

У відповідності до ст. 18 вказаного Закону, в економічній і соціальній діяльності державних підприємств, установ та організацій основною мовою є державна мова, а також вільно використовуються російська та інші регіональні мови або мови меншин. В економічній і соціальній діяльності об'єднань громадян, приватних підприємств, установ та організацій, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності та фізичних осіб вільно використовуються державна мова, регіональні мови або мови меншин, інші мови.

Таким чином, за загальним правилом, яке міститься у наведених вище нормах матеріального закону, є те, що у всіх сферах суспільного життя в Україні українська мова використовується як державна мова.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, про те що оскаржуване рішення прийняте судом без встановлення наявності дійсного наміру в позивача придбати товари в інтернет-магазині відповідача, а така поведінка позивача пояснюється тим, що він звертався до відповідача в межах своєї публічної діяльності по боротьбі з російською мовою.

Відповідно до п.22 ст.1 ЗУ «Про Захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Колегія суддів вважає, що публічна діяльність ОСОБА_5 не може бути причиною ненадання йому запитуваної інформації та позбавляє його прав як можливого покупця продукції.

Принципи недискримінації є одним із основоположних у міжнародному праві прав людини. Так, одним із основних принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 p., є принцип рівноправ'я.

Згідно зі ст. 2 цього міжнародного акта кожна людина повинна мати всі права та свободи, проголошені Загальною декларацією, незважаючи на расову приналежність, колір шкіри, стать, мову, релігію, політичні або інші переконання, національне або соціальне походження, майнове, станове або інше становище. Згідно зі ст. 7 Декларації всі люди рівні перед законом і мають право, незважаючи ні на що, на рівний захист закону. Усі люди мають право на рівний захист від будь-якої дискримінації та підбурювання до такої дискримінації.

Лист відповідача від 02.11.17рн. за №283/089 не містить запитуваної ОСОБА_5 інформації про вказані товари, а лише повідомлення про те, що товари, які позивач переглядав, уже не доступні для придбання.

На думку апелянта, запитувана позивачем інформація необхідною і своєчасною не була, оскільки через витрачений час на поштове листування час пропозиції відповідача закінчився і запитувана інформація не може призвести до укладення договору купівлі-продажу товарів.

Відповідно до статті 700 ЦК України, продавець зобов'язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання.

Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про засади державної мовної політики», до кожної мови, визначеної у частині другій ст. 7, застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, за умови, якщо кількість осіб - носіїв регіональної мови, що проживають на території, на якій поширена ця мова, становить 10 відсотків і більше чисельності її населення. За рішенням місцевої ради (чи за ініціативою мешканців певної території) в окремих випадках, з урахуванням конкретної ситуації, такі заходи можуть застосовуватися до мови, регіональна мовна група якої становить менше 10 відсотків населення відповідної території.

Оскільки ,передбачені вказаним Законом заходи не проводились, відповідне рішення місцевою радою не приймалось, відсутні підстави для відмови у наданні інформації іншою мовою, ніж державною.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживача» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об'єм тощо), умови використання; відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання продукції;

строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку.

Колегія суддів вважає доводи апелянта що споживачам забезпечена можливість звернення із запитом в онлайн-чаті або через месенджери Viber, Telegram, Facebook необґрунтованою, оскільки законодавство не передбачає обов`язку споживача користуватися, встановлювати чи застосовувати послуги соціальних мереж.

Як зазначено в апеляційній скарзі та встановлено ТОВ «Маркасон» здійснює діяльність у сфері електронної комерції (торгівлі, організації торгівлі через мережу інтернет) в інтернет магазині modnaKasta, через веб-сайт modnakasta.ua.

Відповідно до правил продажу товарів на замовлення та поза торговельними або офісними приміщеннями затвердженими наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 N 103, засоби дистанційного зв'язку - телекомунікаційні мережі, поштовий зв'язок, телебачення інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані.

Згідно із п. 1.4 Правил продажу товарів на замовлення та поза торговельними або офісними приміщеннями, затверджених Наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 року № 103, суб'єкт господарювання зобов'язаний забезпечити споживачів необхідною, достовірною, своєчасною та доступною інформацією про перелік послуг, що надаються, тарифи на них, час приймання і видачі замовлень, асортимент і ціни на товари, що пропонуються до продажу, години доставки замовлень, споживчі властивості товарів, строки їх придатності до споживання або гарантійні строки та строк служби.

Згідно із п. 16 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених Наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 року № 104, здійснюючи продаж непродовольчих товарів вітчизняного та іноземного виробництва, працівники суб'єкта господарювання зобов'язані надати споживачам необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари в супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів. Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови.

Як вбачається із ст. 21 даного Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції;2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення;3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору;4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач;5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію;6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою;7) ціну продукції визначено неналежним чином;8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТзОВ «Маркасон» - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 31 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 24.07.2018 року.

Головуючий

Судді