АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа №757/29320/17-ц

провадження № 22-ц/796/4425/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддів Кулікової С.В., Музичко С.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу начальника Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» м. Києва Дорошенка Юрія Валерійовича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року /суддя Батрин О.В./

у справі за позовом Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» м. Києва до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вимогами до ОСОБА_5 про стягнення з нього 458, 51 грн. /а.с. 6/

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с.117-118 /

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, позов задовольнити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_5 у відповідності до посадової інструкції, займаючи посаду головного інженера, повинен був забезпечити контроль за додержанням правил та норм з охорони праці, виробничої санітарії та пожежної безпеки, вимог органів державного нагляду за охороною праці, природоохоронних, санітарних та інших органів, що ним не було виконано. Судом першої інстанції не враховано припис Державної екологічної інспекції у м. Києві №04/37 від 28.08.2015 р., який підлягав обов'язковому виконанню у встановлені інспекцією терміни.

ОСОБА_5 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, вказуючи на її необґрунтованість, безпідставність та законність рішення суду першої інстанції. Зазначав про те, що факт перевірки підприємства Державною екологічною інспекцією у м. Києві документально не доведено, а факти про виявлені порушення повинні були бути зафіксовані в акті планової виїзної перевірки. Окрім того, вказував, що в коло його трудових обов'язків, у період проведення перевірки з 13.08.2012 р. по 24.04.2016 р. - в терміни які зазначає позивач, не входило забезпечення охорони навколишнього природного середовища на підприємстві, оскільки з 11.05.2004 р. він працював заступником начальника по виробництву, і лише з 02.07.2015 р. був переведений на посаду головного інженера, із посадовою інструкцією був ознайомлений 15.08.2016 р.

Справа є малозначною, а тому розглядається апеляційною інстанцією без виклику сторін, у порядку письмового провадження.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, ч. 6 ст. 147 ЗУ &qu ч;Про судоустрій і статус суддів&q? і;, п. 3 Розділу XII Перехідних положень ЗУ &q?дн;Про судоустрій і статус суддів&q?й ; до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з 11 травня 2004 року працював на посаді заступника начальника по виробництву КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва» (а.с. 13), а з 02.07.2015 р. до 10.01.2017 р. - на посаді головного інженера (а.с. 14, 16).

Згідно з п. 2.3.3 посадової інструкції головного інженера, затвердженої 20 серпня 2016 року начальником КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва», головний інженер забезпечує контроль за додержанням правил та норм з охорони праці, виробничої санітарії та пожежної безпеки, вимог органів державного нагляду за охороною праці, природоохоронних, санітарних та інших органів (а.с. 53-56).

З вказаною інструкцією ОСОБА_5 ознайомився 15 серпня 2016 року.

Аналогічні обов'язки головного інженера передбачені Положенням про службу головного інженера, затвердженим начальником КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва» 20 серпня 2016 року (а.с. 63-67).

Відповідно до наказу № 72 від 6 червня 2016 року відповідача ОСОБА_5 призначено відповідальним за охорону навколишнього природного середовища (а.с. 15).

Державною екологічною інспекцією у м. Києві було проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства, при здійсненні господарської діяльності КП ШЕУ Печерського району м. Києва в період з 13.08.2015 р. по 21.08.2015 р., в результаті якої було виявлено стаціонарні джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які експлуатувалися без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря у період з 13 серпня 2012 року по 24 квітня 2016 року.

За результатами такої передвіки проведено розрахунок розмірів відшкодування збитків в період з 13.08.2012 року по 24.04.2016 року та виставлена претензія від 10.01.2017 року № 6 на суму 458 грн. 51 коп. (а.с. 18-21).

Вказану суму позивач КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва» оплатив 16 січня 2017 року (а.с. 22).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 1 ст. 130 КЗпП України про те, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, спричинену підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків; ч. 2 ст. 130 КЗпП України про те, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством; та роз'ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.92 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» про те, що необхідно з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності.

Встановивши, що актом перевірки виявлено стаціонарні джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які експлуатувалися без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря у період з 13 серпня 2012 року по 24 квітня 2016 року, про що складено претензію та розрахунок шкоди, завданими такими викидами у вказаний період на суму 458 грн. 51 коп., разом з тим, на ОСОБА_5 покладено відповідні обов'язки за охорону навколишнього природного середовища лише з 15 серпня 2016 року, доказів того, на кого було покладено відповідальність охорону навколишнього природного середовища 13 серпня 2012 року до 15 серпня 2016 року не надано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю, оскільки судом встановлено, що у вказаний період ОСОБА_5 не був відповідальним за здійснення контролю за дотриманням вимог природоохоронного законодавства на підприємстві.

Доводи апеляційної скарги, колегією суддів не приймаються до уваги, як такі, що ретельно розглянуті судом першої інстанції.

Повторно, апеляційною інстанції наголошується на тому, що за матеріалами справи, в коло трудових обов'язків ОСОБА_5, у період з 13.08.2012р. по 24.042016р., не входило забезпечення охорони навколишнього природного середовища на підприємстві.

Згідно наказу №46-п від 11.05.2004 р. (а.с. 13) ОСОБА_5 був прийнятий на роботу до КП ШЕУ Печерського р-ну м. Києва на посаду заступника начальника по виробництву, а наказом №50-п від 02.07.2015 р. (а.с. 14) був переведений на посаду головного інженера на якій працював до звільнення з підприємства 10.01.2017р.

Згідно з п. 2.4.4 посадової інструкції головного інженера підприємства, затвердженої начальником підприємства 20.08.2016 р. (а.с. 53-56), головний інженер забезпечує контроль за додержанням правил та норм з охорони праці, виробничої санітарії та пожежної безпеки, вимог органів державного нагляду за охороною праці, природоохоронних, санітарних та інших органів. Із вказаною посадовою інструкцією ОСОБА_5 ознайомився 15.08.2016 р.

Таким чином, коло трудових обов'язків ОСОБА_5 щодо забезпечення охорони навколишнього природного середовища на підприємстві, було визначено після ознайомлення з посадовою інструкцією, а саме з 15.08.2016 р., оскільки вони не були обумовлені в наказі №50-п від 02.07.2015 р. про його переведення на посаду головного інженера, тобто після 24.04.2016 р. Жодних підтверджуючих документів про те, що ОСОБА_5 відповідав на підприємстві у період з 13.08.2012 р. по 24.04.2016 р. за охорону навколишнього природного середовища не надано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу начальника Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» м. Києва Дорошенка Юрія Валерійовича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: