Справа № 473/2230/18
РІШЕННЯ

іменем України

"24" липня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенськ Миколаївської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївської області - про визнання права власності на частку земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

27.06.2018 року представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_4- звернулася до суду з позовом до відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївської області про визнання права власності на 41/100 частки земельної ділянки, що розташована за адресою: вул. Володимирська, 21 м. Вознесенськ Миколаївської області та має цільове призначення для обслуговування житлового будинку.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначав, що позивач є власником 41/100 частки в житловому будинку, що знаходиться в місті Вознесенськ Миколаївської області по вулиці Володимирська, 21 згідно договору довічного утримання, посвідченого 31 січня 1997 року державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори, за реєстраційним номером 4, укладеного з ОСОБА_5, який помер 18.12.1998 року. Для обслуговування житлового будинку в цілому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передана земельна ділянка площею 0,0569 га. згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 30 січня 1995 року на підставі рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради №12 від 27.01.1995 року і згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду від 09.10.2014 року визначені частки співвласників нерухомого майна в земельній ділянці: ОСОБА_6 9/50 часток, ОСОБА_5 41/50 часток.

Посилаючись на неможливість оформлення права власності на земельну ділянки у позасудовому порядку та норми Земельного кодексу України, що діяв на час укладення договору довічного утримання, якими передбачено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження, представник позивача просили позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому засідання позов визнала.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не направив до суду.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївської області в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про вирішення спору на розсуд суду.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Для обслуговування житлового будинку по вул. Володимирській, 21 (раніше ОСОБА_8) у м.Вознесенську, Миколаївської області рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради №12 від 27.01.1995 року громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передана земельна ділянка площею 0,0569 га. згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 30 січня 1995 року. Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду від 09.10.2014 року визначені частки співвласників нерухомого майна в земельній ділянці: ОСОБА_6 9/50 часток, ОСОБА_5 41/50 часток.

Позивач ОСОБА_1 є власником 41/100 часток в житловому будинку, що знаходиться в місті Вознесенськ Миколаївської області по вулиці Володимирська, 21 згідно договору довічного утримання, посвідченого 31 січня 1997 року державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори, за реєстраційним номером 4, укладеного з ОСОБА_5, який помер 18.12.1998 року.

В договорі довічного утримання не передбачалося інших відмінних положень від положень ст.30 ЗК України діючого до 01.01.2002 року про перехід права власності на земельну ділянку на якій розташовано житловий будинок. Цим правочином за яким позивач ОСОБА_9 стала власниками 41/100 частки житлового будинку не було визначено щодо неї, як до набувача, перехід права власності на земельну ділянку.

Згідно пункту 18-ґ Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 року «Про застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 41/100 частки земельної ділянки що розташована за адресою: вул. Володимирська, 21 м. Вознесенськ Миколаївської області та має призначення для обслуговування житлового будинку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Суддя: О.Є. Старжинська