Справа № 198-12/18
Провадження № 22-з/801/31/18
Доповідач:Сопрун В. В.
УХВАЛА

27 грудня 2018 рокуСправа № 198-12/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Сопруна В.В., розглянувши заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

26 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького апеляційного суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, мотивуючи її тим, що в провадженні Третейського суду при Вінницькій торгово-промисловій палаті перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 560000 грн. Зазначив, що йому стало відомо про те, що ОСОБА_3 має наміри продати своє майно і виїхати за межі України.

З метою уникнення можливого порушення прав та інтересів, а також можливості виконання рішення суду про стягнення боргу за договором позики в розмірі 560000 грн., просив накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, а саме квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер 1035/45708, загальною площею 77,9 кв.м., житловою площею 53,5 кв.м., що складається з трьох жилих кімнат.

Апеляційний суд дослідивши матеріали заяви, прийшов до висновку, що заява не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Третейського суду при Вінницькій торгово-промисловій палаті від 20 грудня 2018 року порушено третейське провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 560000 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 17 грудня 2018 року, квартира АДРЕСА_1, знаходиться під забороною відчуження, підставою обтяження є договір іпотеки від 04 липня 2008 року, іпотекодержатель ВАТ «Сведбанк» змінено на ПАТ «Дельта Банк».

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз'яснено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зважаючи на наведене, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є вона реальною, або ж навпаки та навести мотиви і підстави для таких своїх висновків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, подається до апеляційного суду за місцезнаходженням арбітражу, третейського суду, місцезнаходженням відповідача або його майна за вибором заявника.

Доводи заявника про те, що відповідач ОСОБА_3 дійсно має намір відчужити квартиру не заслуговують на увагу, оскільки як встановлено судом квартира є іпотечним майном та перебуває під забороною відчуження.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

До матеріалів заяви додана роздруківка з мережі інтернету про вартість квартири в розмірі 50000 доларів США.

Однак, дана роздруківка не може свідчити про дійсну вартість квартири.

Таку вартість може встановити висновок товарознавчої експертизи або експертне дослідження.

Заявником не надано доказів, які відображали б ринкову вартість зазначеної квартири, на яку він просить накласти арешт.

Разом з тим, посилання ОСОБА_4 в заяві про вжиття заходів забезпечення позову щодо оцінки продажу квартири в сумі 50000 доларів США є неспівмірною з заявленими позовними вимогами на суму 20000 доларів США.

Враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, апеляційний суд приходить до висновку, що даний захід забезпечення позову не може свідчити про співмірність відносно ціни позову.

На підставі викладеного, апеляційний суд, приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260, 368, 389 ЦПК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Суддя Вінницького

апеляційного суду /підпис/ В. В. Сопрун

Згідно з оригіналом: В.В.Сопрун