Єдиний унікальний номер: 448/154/18
Провадження № 2/448/536/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22.11.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Шегинській Л.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 відносився до суспільної групи «колгоспний двір», а членами такого були його баба ОСОБА_3 та дід ОСОБА_4. Вважає, що кожному з них належало по 1/2 ідеальній частині вказаного будинковолодіння.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2. помер голова двору (його дід) ОСОБА_4, котрий за життя своїм майном не розпорядився. Спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_4, в тому числі належну йому частку в колгоспному дворі, прийняла його дружина (баба позивача) ОСОБА_3 відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3. померла його баба ОСОБА_3, котра за життя своїм майном розпорядилась, заповівши йому (позивачу) зазначений житловий будинок та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Весна» розміром 1,26 ум.ка.га.

Стверджує, що він прийняв належне спадкодавцю ОСОБА_3 майно, в тому числі спірний житловий будинок, своєчасно звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами нотаріус йому (позивачу) відмовив через відсутність на такий правовстановлюючих документів, виданих на ім'я спадкодавця ОСОБА_3

З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи міститься заява його представника - ОСОБА_5, в якій така зазначає, що підтримує позовні вимоги свого довірителя, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без її (представника) участі.

Представник відповідача - Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає, просить розглядати справу у його відсутності.

Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з'явився, проте подав копії сторінок спадкової справи за №781/2017, заведеної після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3., інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 21.09.2018р. №53394106, та просив розглядати дану цивільну справу у його відсутності.

Представник третьої особи - в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, проте надіслав заяву-повідомлення №01-16/700 від 25.09.2018р. та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.09.2018р. №53418394, з яких вбачається, що у Спадковому реєстрі відсутні дані про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2., а також клопотання, в якому просить розглядати дану справу за їх відсутності.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Судом встановлено, що будинковолодіння АДРЕСА_2 відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого був ОСОБА_4 (дід позивача), а членом такого, як вважає суд: його дружина (баба позивача) - ОСОБА_3, що підтверджується довідкою Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району №2-18-58 від 01.02.2018р. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого.

Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали ОСОБА_4 та ОСОБА_3, тобто кожен на 1/2 частині будинковолодіння АДРЕСА_2.

14.12.1998 року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_4.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7,спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно із ст. 534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, оскільки спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2., відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року.

До складу даної спадщини входить право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2, що належав спадкодавцю ОСОБА_4 як члену колгоспного двору, а також 1/10 ідеальна частка квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_4 за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Саме дружина спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги спадкування за законом у відповідності до вимог ст.549 ЦК України в редакції 1963 року прийняла спадщину, що відкрилась після смерті її чоловіка.

Матеріалами - копіями сторінок спадкової справи №92/1999, що надійшли на адресу суду з Львівського державного нотаріального архіву, підтверджено факт прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, - спадкоємцем за законом - його дружиною ОСОБА_3 З цієї ж спадкової справи вбачається, що 06.11.1999р. державним нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я дружини спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_3 Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 1/10 частини квартири АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Дрогобицькою нотаріальною конторою 06.02.1997р.

Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом у встановлені законом строки вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4

Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю ОСОБА_4 інше майно - 1/2 частку у спірному будинковолодінні, що належало йому як члену колгоспного двору також успадкувала саме дружина останнього (баба позивача) ОСОБА_3 Отже, ОСОБА_3 стала власником спірного будинковолодіння в цілому (1/2, що належала їй як члену колгоспного двору, + 1/2 частина, яку вона успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_1.).

21.05.2017 року відкрилася спадщина внаслідок смерті ОСОБА_3.

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_3 за життя своїм майном розпорядилася, склавши 18.05.2017 року заповіт на користь своїх внуків: ОСОБА_1 (позивача по справі), ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Згідно зазначеного заповіту спадкодавець ОСОБА_3 заповіла своєму внукові ОСОБА_1, позивачеві по справі, - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Весна» розміром 1,26 ум.ка.га згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) №1285 від 29.02.2016р.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається із копій матеріалів спадкової справи №781/2017, заведеної після смерті ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом у встановлений законом строк, зокрема 30.10.2017р. звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_3

Син спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_8 у встановлений законом строк звернувся в нотаріальну контору із заявою про те, що він не претендує на обов'язкову частку у даній спадщині. Інших спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині, судом не встановлено.

02.01.2018р. приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. на ім'я позивача ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна спадкодавця ОСОБА_3, зокрема на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Весна» Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області розміром 1,26 ум.ка.га згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданого 09.02.2016р. взамін загубленого від 26.05.1997р. серії НОМЕР_2, зареєстрованого 29.02.2016р. у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1285.

При цьому, нотаріусом було відмовлено позивачу ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 через відсутність належних правовстановлюючих документів, виданих на ім'я спадкодавця ОСОБА_3 Нотаріус роз'яснив позивачу ОСОБА_1 можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку (його частки) в судовому порядку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору.

Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року.

Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об'єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками.

Отже, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок за АДРЕСА_2 та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв'язку з чим такий звернувся до суду із вказаним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4; копією заповіту спадкодавця ОСОБА_3 від 18.05.2017р.; довідкою Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району №2-18-58 від 01.02.2018р. про належність спірного будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір»; копіями сторінок спадкових справ за №781/2017, заведеної після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. та №92/1999, заведеної після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.; копією технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2; копією паспорта позивача та іншими матеріалами справи.

Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на спірне майно - будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) по АДРЕСА_2, в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206, ст.ст.258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, Мостиська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с.Купновичі Самбірського району Львівської області, проживає та зареєстрований за адресою:АДРЕСА_3, РНОКПП- НОМЕР_1.

Відповідач - Зав'язанцівська сільська рада Мостиського району Львівської області, місцезнаходження: с.Зав'язанці, вул.Сонячна, 2а Мостиського району Львівської області, Код .

Третя особа - Приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 22 Львівської області.

Третя особа - Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 22 Львівської області.

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак