Єдиний унікальний номер 725/1414/18
Номер провадження 2/725/208/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2018 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді: Войтуна О.Б.,

при секретарі: Дженджері К.І.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Державний професійно-технічний навчальний заклад Чернівецький професійний ліцей залізничного транспорту про усунення перешкод у користуванні житловою кімнатою у гуртожитку шляхом вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні житловою кімнатою у гуртожитку шляхом вселення.

Посилався на те, що він перебував із відповідачем ОСОБА_4 у шлюбі з 01.06.2013 року по 19.08.2018 року. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_5, а також є донька від першого шлюбу ОСОБА_6.

До жовтня 2017 року вони всі разом проживали у гуртожитку блок 205 по вул. Білоруській 27-А у м. Чернівці. З вересня 2017 року між сторонами постійно виникали сварки внаслідок чого відповідачка на початку жовтня 2017 року вигнала його з кімнати та поміняла замок. З даного приводу позивач звертався до поліції та отримав Висновок, відповідно до якого ОСОБА_4 пояснила, що знаходиться із позивачем у неприязних стосунках на стадії розлучення та вказала, що поміняла замки тому, що боїться за цінні речі які позивач може ніби то забрати.

Внаслідок зазначених подій позивач вважає, що підтверджується факт вчинення його дружиною перешкод у користуванні блоком 205 гуртожитку та позивач не має доступу до вказаного житлового приміщення.

На підставі викладеного з посиланням на норми матеріального права просив зобовязати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні блоком № 205 в гуртожитку по вул. Білоруській, 27-А у м. Чернівці, шляхом вселення з наданням позивачу ключів від вхідних дверей і від усіх приміщень вказаного житла. Просив також стягнути на його користь витрати по сплаті судового збору.

Відповідачка надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила відмовити в задоволенні позову у звязку із його необґрунтованістю та вказала, що у вересні 2017 року позивач добровільно звільнив займану кімнату, забравши усі свої речі. Вказала, що спірна кімната була виділена для проживання її батьку ОСОБА_7, який працював у Чернівецькому професійному ліцеї залізничного транспорту. Вважає твердження позивача, що вона чинить йому перешкоди у користуванні жилим приміщенням надуманими, оскільки він самостійно його звільнив забравши усі свої речі.

Крім того безпідставними вважає посилання позивача на ст. 156 ЖК України, оскільки ні відповідач, ні її батько не є власниками даного приміщення, оскільки власником гуртожитку є Державний професійно-технічний навчальний заклад Чернівецький професійний ліцей залізничного транспорту.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Також вказав, що відповідно до довідки виданої ОСОБА_3 він є основним квартиронаймачем.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову посилаючись на обставини наведені у відзиві на позовну заяву. Також вказала, що позивачем не наведено жодного доказу на якій підставі він вселявся до кімнати.

Представник, залученої судом, третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Державний професійно-технічний навчальний заклад Чернівецький професійний ліцей залізничного транспорту, в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомлено.

Суд дослідивши письмові докази по справі, заслухавши присутніх учасників судового процесу, приходить до наступного.

За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі яким між ними розірвано за рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.02.2018 року (а.с. 9-12).

Відповідно до відмітки у паспорті ОСОБА_3 зареєстрований 29.06.2017 року за адресою м. Чернівці, вул. Білоруська, 27-А гуртожиток, блок 205 (а.с.8).

Згідно довідки № 75 від 24.10.2017 року, яка видана Чернівецьким професійним ліцеєм залізничного транспорту, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 гуртожиток, блок 205 (а.с. 13).

Сторонами по справі не надано жодного належного та допустимого доказу щодо правового статусу житла, а саме блока № 205 в гуртожитку по вул. Білоруській, 27-А у м. Чернівці.

Як зазначено в довідці № 75 від 24.10.2017 року, яка видана Чернівецьким професійним ліцеєм залізничного транспорту, ОСОБА_3 є власником, а як вбачається із заяви позивача від 21.10.2017 р. ( а.с. 14) на адресу коменданта сімейного гуртожитку він є мешканцем гуртожитку.

Відповідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

У ст. 129 ЖК України зазначено що, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Ст. 130 ЖК України визначено що, порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Посилання позивача на наявність у нього реєстрації місця проживання за адресою: блок ІНФОРМАЦІЯ_2, як на підставу для вселення не заслуговує на увагу, так як не підтверджує ані право власності на житло, ані право користування житлом.

В п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року надані розяснення, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі викладеного позивачем не доведено перед судом порушення його прав, а тому законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись ст. ст. 127-130 Житлового Кодексу УРСР, ст. ст. 10, 12, 13, 60, 81, 88, 89, 209, 213, 258, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, , суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 гуртожиток, блок №205, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_4 (03.11.1987р.н., зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 гуртожиток, блок №205 ), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Державний професійно-технічний навчальний заклад Чернівецький професійний ліцей залізничного транспорту (м. Чернівці, вул. Нікітіна, 27) про усунення перешкод у користуванні житловою кімнатою у гуртожитку шляхом вселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун