Справа № 357/456/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Антко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 м.Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3В, про стягнення безпідставно набутих коштів, мотивуючи тим, що на підставі виконавчого напису № 1-1373, вчиненого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори 03.04.2009 р., вона у липні 2016 року сплатила на користь Жилко/ ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 73 940 грн за договором позики, укладеним 16.07.2008 р. її сином ОСОБА_3 та матір»ю ОСОБА_5 з Жилко/ ОСОБА_4 Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2017 року у справі 357/2769/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13.12.2017 року, визнано недійсним договір позики, укладений 16.07.2008 року між ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в частині позичальника ОСОБА_1 Позивачка просила суд стягнути з відповідачки безпідставно набуті кошти за недійсним правочином в сумі 73 940,00 грн, 7 494 грн збитків , пов»язаних зі сплатою виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, 814,34 грн судових витрат.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_6 зазначив, що позивачка була обізнана про те, що позика у розмірі 73 940,00 грн. була отримана її сином ОСОБА_3 від Жилко/ ОСОБА_4 , позичені кошти він не повернув, стягнення заборгованості проводилось на підставі виконавчого напису №1-3699 , вчиненого 03.04.2009 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, який не визнавався таким, що не підлягає виконанню, а тому є дійсним, крім того, чинним законодавством не забороняється погашення боргу третьою особою, просив відмовити ОСОБА_1 у позові.

Зясувавши правову позицію сторін, повно та всебічно зясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16 липня 2008 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 було посвідчено договір позики, за яким ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_3 позичили у ОСОБА_4 / після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 73 940 грн на строк до 16 серпня 2008 року. Виконання договору позики було забезпечено іпотекою.

03 квітня 2009 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_7. вчинено виконавчий напис № 1-1373 про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 / ОСОБА_2 несплачених в строк за договором позики грошових коштів в сумі 73 940,00 грн.

20 лютого 2014 року старшим державним виконавцем міського відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_8 відкрито ВП №42203689 з примусового виконання виконавчого напису №1-3699. ОСОБА_1 набула процесуального статусу боржника у вказаному виконавчому провадженні.

Згідно квитанції № 0.0.582631321.1 від 14.07.2016 року ОСОБА_1 перерахувала на рахунок Білоцерківського МВ ДВС 73 940,00 грн, чим виконала вимогу за виконавчим написом. Іншими квитанціями від тієї ж дати ОСОБА_1 сплатила виконавчий збір у розмірі 7394,00 грн. та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 100,00 грн.

15 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Білоцерківського МВ БВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_8 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з повним виконанням виконавчого документа.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2017 року у справі №357/2769/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2017 року, визнано недійсним договір позики, укладений 16.07.2008 року між ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в частині позичальника ОСОБА_1 з підстав відсутності її підпису у вказаному договорі.

Посилаючись на те, що відповідач набула спірну суму коштів без достатньої правової підстави, позивачка просила задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Правова позиція сторони відповідача зводиться до того, що виконавчий напис в процесі виконання якого було погашено суму заборгованості, не був визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно частин 1, 2 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв»язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою.

Відповідно до ч.1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Так, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 73 940 грн за недійсним правочином, а тому ці кошти підлягають поверненню в силу вимог ст.ст.216, 1212 ЦК України. Доводи представника відповідача ОСОБА_6 стосовно того, що стягнення проведено на підставі виконавчого напису нотаріуса, який є дійсним і позивачкою не оскаржувався, не заслуговують на увагу, оскільки виконавчий напис є лише виконавчим документом, а підставою стягнення був саме договір позики, який щодо зобов»язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 визнано недійсним.

Суд також вважає обгрунтованими вимоги позивачки про стягнення з відповідачки коштів в сумі 7 494 грн , понесених нею на оплату виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій , які є збитками позивачки в розумінні ч.2 ст.216 ЦК України.

За ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідачку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,15,16,216, 1212 ЦК України, ст.ст.60,65 СК України, ст.ст.12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП:НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2) безпідставно набуті кошти в сумі 73 940,00 грн., 7 494 грн збитків та 814,34 грн. судових витрат , всього 82 248,34 грн.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 16.07.2018 року.

СуддяОСОБА_9