Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" липня 2018 р. Справа № 608/839/18

Номер провадження2/608/412/2018

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Квятковської Л. Й.

з участю секретаря Маришевої Г.М.,

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивачка вказала, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу. Відповідачі по справі - невістка ОСОБА_3 та онуки ОСОБА_4, ОСОБА_6 зареєстровані у будинку, але фактично не проживають з травня 2017 року, що підтверджується актами про встановлення факту не проживання від 22.10.2017 року, 30.01.2018 року та 20.03.2018 року. ОСОБА_1 неодноразово зверталася до них з проханням добровільно знятись з реєстрації, однак щоразу отримувала відмови в своєму проханні. Посилаючись на ст. 386 Цивільного кодексу України, ст. ст. 71, 72, 150 Житлового кодексу України, просить визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком в АДРЕСА_1.

Від представника відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщення, в якому вказується, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 згідно наданої копії будинкової книги зареєстровані за адресою АДРЕСА_1. Позивачкою додані акти не проживання відповідачів, з яких вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не проживають за зареєстрованим місцем проживання лише п'ять місяців, хоча статтею 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також не доведено позивачем, чи з поважним причин відсутні відповідачі за місцем реєстрації місця проживання. ОСОБА_4, ОСОБА_5 є внуками ОСОБА_1 та за ними зберігається займане житло. Позивачкою неодноразово вчинялися перешкоди в користуванні житловим приміщенням, а саме змінювалися замки, щоб відповідачі не мали змоги потрапити до приміщення, відключалося світло, що унеможливлювало нормальне користування. Просить в задоволенні позову відмовити.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримують, просять суд їх задовольнити та проводити заочний розгляд справи. Суду пояснила, що її син помер в 2006 році, відповідачка ОСОБА_3 є її невісткою, а ОСОБА_4, ОСОБА_5 - її онуки, які фактично не проживають АДРЕСА_1, тому просять визнати їх такими, що втратили право на користування житлом. Позивачка не заперечує щодо зміни замків на вхідних дверях будинковолодіння, так як вважає це необхідністю.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися. Від їх представника надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідачів та представника відповідачів, в якому просить розгляд справи проводити без участі відповідачів та представника відповідачів, відзив на позовну заяву підтримують в повному обсязі та просять в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що є сусідом позивачки ОСОБА_1, проживає з нею через дорогу. Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 не проживають близько двох років, житлом не користуються.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, свідка, вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних мотивів.

Позивачка ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 18 листопада 1982 року в м. Чорткові Тернопільської області, на якому вчинено реєстровий напис про запис в реєстрову книгу №5 за реєстровим №677 від 20 грудня 1982 року.

Згідно копії будинкової книги в даному житловому будинку, окрім ОСОБА_1, зареєстровані також відповідачі ОСОБА_3, яка є невісткою позивачки, та онуки ОСОБА_4, ОСОБА_5. ОСОБА_4 17 липня 2015 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_9, після чого змінила прізвище на ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Про цю обставину стало відомо стороні позивача в ході судового розгляду, проте позивачкою та її представником не проведено заміну позовних вимог до цієї особи.

Позивачкою ОСОБА_1 до справи додані акти про встановлення факту не проживання від 22 жовтня 2017 року, 30 січня 2018 року, 20 березня 2018 року, де вказано, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по місцю прописки не проживають, комунальними послугами не користуються, особистих речей та іншого майна не утримують, з якого часу зазначені особи не користуються майно не вказується. ОСОБА_3 була невісткою позивачки ОСОБА_1, з часу одруження з ОСОБА_10 вона проживала АДРЕСА_1 та здійснювала користування житлом. ОСОБА_4, ОСОБА_5 є внуками позивачки ОСОБА_1 і зареєстровані за вказаною адресою з часу народження. В ході судового розгляду встановлено, що між сторонами склалися неприязні відносини, що стало причиною їх відсутності по АДРЕСА_1 менше року, що підтверджується листом від 12 червня 2018 року Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області про надання інформації за зверненнями ОСОБА_1

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла, тобто кореспондується з обов'язком держави створювати умови для захисту цього права.

Основною гарантією реалізації конституційного права на житло є закріплення принципу, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У відповідності із ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї (ч. 1 ст. 383 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік.

В пункті 39 Постанови Пленуму ВСС України № 5 від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначається, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.09.2015 р. була узагальнена практика застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок. Згідно ст. 1 Постанови право на житло належить до сфери прав будь-якої людини. Забезпечення житлом є життєвою необхідністю і одним із основних прав громадян незалежне від рівня економічного розвитку держави. У зв'язку із цим ст. 25 Загальної декларації прав людини визначає, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, який включає харчування, одяг та житло.

Виходячи із досліджених в судовому засіданні актів про встановлення факту непроживання, даними актами не підтверджується відсутність відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4., ОСОБА_5 в житловому будинку по АДРЕСА_1 понад один рік, а тільки з жовтня 2017 року, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно ст. 71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Саме на цю статтю здійснюється посилання в позовній заяві, хоча зазначені правовідносини регулюються ст. 405 Цивільного кодексу України.

Враховуючи те, що відповідачі не користуються вказаним житлом менше одного року через неприязні відносини з позивачкою, яка фактично чинить перешкоди через проведення заміни замків та виключання світла, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не перестали бути членами сім'ї позивачки, а тому не можуть бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням по АДРЕСА_1. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачі не користуються житлом менше одного року та причиною цього є неприязні відносини між сторонами.

Керуючись ст. 29, ст. 405 ч. 2 Цивільного кодексу України, абзацом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 5, 13, 76, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя: Л. Й. Квятковська