н/п 2/490/2583/2018 Справа № 490/4705/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2018 року Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Гуденко О.А.,
при секретарі Кваші С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,
Позивачка звернулася до суду до відповідача з позовною заявою, в якому просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Турецької Республіки з метою оздоровлення та відпочинку у період з 01.07.2018 р. по 15.09.2018 р. малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або іншої особи, уповноваженої ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою згодою без дозволу (згоди) батька дітей ОСОБА_2 , зобов`язавши її повернути дітей в Україну після спливу терміну перебування за кордоном, зазначеного в судовому рішенні.
В обґрунтування вимог позивачка посилається на те, що з 14.07.2001 р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають синів - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З метою оздоровлення дітей виникає необхідність виїзду за кордон, однак, відповідач не може надати згоду на тимчасовий виїзд його сина за кордон, оскільки останній є військовослужбовцем та значиться як заручник в обліку військовослужбовців та цивільних осіб, які були протиправно позбавлені волі або зникли безвісті в районі проведення АТО починаючи з 07 квітня 2014року.
Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.
Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2001 року.
Згідно свідоцтв про народження, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є: мати - ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_2 .
Відповідно до Довідки Військової частини НОМЕР_1 №1980 від 09.11.2015 р., ОСОБА_2 , 1978 р.н. знаходився у зоні проведення АТО з 28.07.2014 р. та ввжається зниклим безвісти до теперішнього часу.
За правилами ст. 141 СК України,мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
Вимоги ст.ст. 150, 152, 155 СК України передбачають гарантоване право дитини на належне батьківське виховання, обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересів дитини.
Стаття 154 СК України встановлює право батьків звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.
Як зазначено у ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Згідно з принципом шостим Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина може бути розлучена з матір`ю тільки за виняткових обставин. А звідси, перевага надається матері, позаяк мати природно більш близька до своїх дітей.
Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27 вересня 1991 року) передбачено у п. 1 ст. 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН).
Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ,постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231(із змінами).
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Таким чином, для якнайкращого забезпечення інтересів дітей та їх потреби в реалізації соціального, фізичного та духовного розвитку, суд приходить до висновку про можливість надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або іншої особи, уповноваженої ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою згодою до Турецької Республіки у період з 01.07.2018 р. по 15.09.2018 р.
Керуючись ст. ст. 18, 259, 263-265, 284 ЦПК України, ст.ст. 151-154 СК України, суд,-
Позов - задовольнити частково.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до Турецької Республіки на період з 01 серпня 2018 року по 15 вересня 2018 року без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або іншої особи уповноваженої за нотаріально посвідченою згодою ОСОБА_1 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду..
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя Гуденко О.А.
Повний текст складено 17 липня 2018 року.