ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2018 року м. Кропивницький

справа № 405/7277/17

провадження № 22-ц/781/1152/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Єгорової С.М., Чельник О.І.,

при секретарі - Демешко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда в складі судді Шевченко І.М. від 04 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ТВБВ № 10010/0117 - філії Кіровоградське обласне управління про стягнення грошових компенсаційних витрат, -

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 05 червня 1990 року та 24 жовтня 1990 року нею були внесені вклади до Ощадбанку СРСР, вказані вклади було проіндексовано та видано ощадні книжки, які складали залишок коштів на компенсаційних рахунках, на підставі п. 5 Указу Президента України № 762 від 25.08.96 року, яким з 02.09.96 року українські карбованці підлягали обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100 000 крб. на 1 гривню, а ще раніше, Указом Президента України № 549/92 від 07.11.1992 року, припинилось функціонування рубля та по рахунках фізичних та юридичних осіб була проведена переоцінка у співвідношенні 1 рубль до 1 українського карбованця без обмежень суми коштів. На час її звернення до суду з позовом залишок коштів на компенсаційних рахунках № НОМЕР_1 складав 231,00 грн. та № НОМЕР_2 складав 2 524,20 грн. Банком проведено реєстрацію в інформаційно-аналітичній системі «Реєстр вкладників заощаджень громадян». Також вказує, що вона неодноразово зверталася до банку з проханням виплатити належні їй кошти, проте отримала відмову з посиланням на невизначеність порядку проведення компенсаційних виплат. Вважає, що вказані дії не відповідають вимогам Конституції України, законам України та порушують її права на мирне володіння своїм майном. З цих підстав, позивач просила стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ТВБВ № 10010/0117 - філії Кіровоградське обласне управління на її користь суму грошових компенсаційних вкладів з рахунків № НОМЕР_1 в розмірі 231 грн. та № НОМЕР_2 в розмірі 2524,20 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належать вклади, які знаходиться в ТВБВ № 10010/0117 - філії Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» на компенсаційних рахунках № НОМЕР_1 в сумі231 грн. та № НОМЕР_2 в сумі 2524,20 грн.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача із заявою про видачу їй зазначених грошових вкладів 19.07.2017 року та 03.10.2017 року.

Листом в.о. керуючого ТВБВ №10010/0114 філії Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» від 06.10.2017 року та директора департаменту роздрібного бізнесу ОСОБА_2 від 25.10.2017 року їй було роз'яснено щодо ситуації, яка виникла з її вкладом та відсутності порядку проведення компенсаційних виплат.

Питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР до 02 січня 1992 року, регулюються Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» (далі - Закон), статтею 1 якого встановлені зобов'язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України.

Відповідно до статті 2 Закону держава зобов'язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію у встановленому порядку.

Установи Ощадного банку України на виконання вимог статті 5 Закону провели одноразову індексацію вкладів громадян і на проіндексовані суми, що знаходяться на позабалансовому рахунку Ощадного банку України, видали вкладникам ощадні книжки, на підставі яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету.

Суми, зафіксовані в ощадних книжках (компенсаційних рахунках), вкладниками, у тому числі і позивачем, фактично на зберігання до Ощадного банку України не вносились, зазначені суми держава планує виплатити поступово, у якості компенсації втрат від знецінення заощаджень на виконання статті 1 Закону.

У Законі передбачено, що кошти для компенсації заощаджень визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею.

Відповідно до статті 7 Закону заощадження підлягають поверненню поетапно, залежно від суми вкладу у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Перелік груп вкладників і порядок проведення виплат проіндексованих грошових заощаджень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» статтю видатків для проведення компенсаційних виплат не передбачено.

Установивши при розгляді справи, що Ощадний банк України провадить виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум, у 2017 році статтю видатків для проведення компенсаційних виплат не передбачено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24.07.2018 року.

Головуючий:

Судді: