Справа №488/5059/15-ц 20.07.2018
Єдиний унікальний номер судової справи 488/5059/15-ц
Номер провадження 22-ц/784/960/18
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

20 липня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 ухвалу, яка постановлена Корабельним районним судом міста Миколаєва під головуванням судді Селіщевої Л.І., в приміщенні цього ж суду 12 лютого 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4, ОСОБА_7, про визнання недійним договору купівлі-продажу,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 25 вересня 2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебувають в зареєстрованому шлюбі, та від шлюбу мають малолітню дитини - дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З вересня 2015 року позивач зі ОСОБА_4 шлюбні відносини не підтримують та живуть окремо. Окрім того позивачем подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя та стягнення аліментів.

Так, в період шлюбу ними за спільні кошти придбано автомобіль FORD FIESTE 1.25і 5 door Trend Mex 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Проте, позивач дізналася, що 07 листопада 2015 року ОСОБА_4 уклав із ОСОБА_6 договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно якого останній придбав вищевказаний автомобіль.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що спірний автомобіль є спільною власністю подружжя, та вона не надавала своєї письмової згоди на його продаж, ОСОБА_5 з врахуванням уточнених позовних вимог просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля FORD FIESTE 1.25і 5 door Trend Mex 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що укладений 07 листопада 2015 року.

Ухвалою судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 04 грудня 2015 року відкрито провадження у справі (том 1 а.с.27).

Ухвалою того ж суду від 22 березня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_7 (том 1 а.с.194).

Наступною ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 12 лютого 2018 року позовну заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду через повторну неявку позивача в судове засідання на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду в частині залишення позовної заяви без розгляду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Ухвала суду в частині вирішення питання щодо скасування заходів забезпечення позову, сторонами не оскаржується.

Апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та її представник, належним чином повідомлені про час і місце судових засідань, призначених на 22 листопада 2017 року та 12 лютого 2018 року, але в судові засідання не з'явились, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Такий висновок суду першої інстанції щодо процесуальної долі позовної заяви ОСОБА_5 є вірним і обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тяганина при вирішенні цивільних справ вважається грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства, а, відповідно, є неприпустимою.

При цьому, обов'язок своєчасного здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналогічне правило містить і ч.5 ст.223 ЦПК України.

Отже, підставою для застосування зазначених норм є сукупність двох умов: повторна неявка належним чином повідомленого позивача або не повідомлення ним про причини неявки, та відсутність його заяви про розгляд справи у його відсутність.

З матеріалів справи убачається, що після постановлення ухвали про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 дана справа призначалася до розгляду неодноразово.

Позивач скориставшись своїм правом, передбаченим ст.ст.27,38,42 та 44 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час звернення до суду з даним позовом), ст.ст.43,58,64 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали), уповноважила на представництво її інтересів у суді адвоката ОСОБА_3 та ОСОБА_10

Аналізуючи положення п.2 ч.1 та п.п.6,7 ч.2 ст.43, ч.1,2 ст.58 та ч.1 ст.64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку представляє, її процесуальні права (брати участь у судовому засіданні, якщо інше не визначено законом) та обов'язки (виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом).

Так, 22 червня 2017 року до районного суду представником позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 (договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 18 травня 2017 року) подано заяву про відкладення судового засідання та надання часу для ознайомлення ним з матеріалами справи (том 1 а.с.208,209-210).

22 червня 2017 року позивач та її представники до суду не з'явились, розгляд справи судом відкладено на іншу (том 1 а.с.211а).

26 вересня 2017 року позивач ОСОБА_5 подала до районного суду заяву про відкладення розгляду справи призначеного на 26 вересня 2017 року у зв'язку із перебуванням її представника ОСОБА_10 (довіреність від 24 квітня 2017 року і дійсна до 24 квітня 2018 року) у відряджені (том 1 а.с.225).

26 вересня 2017 року позивач та її представники до суду не з'явились, та ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва розгляд справи відкладено (том 1 а.с.242).

21 листопада 2017 року ОСОБА_5 повторно подала до суду заяву про відкладення розгляду справи, призначеного на 22 листопада 2017 року, у зв'язку із перебуванням її представника ОСОБА_10 у відряджені (том 1 а.с.226).

22 листопада 2017 року позивач та її представники до суду не з'явились, ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва розгляд справи відкладено (том 1 а.с.242).

Судове повідомлення про розгляд справи 12 лютого 2018 року позивач ОСОБА_5 отримала 30 січня 2018 року (том 1 а.с.230).

12 лютого 2018 року до суду представником позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 подано заяву про відкладення судового засідання та надання часу для ознайомлення ним з матеріалами справи (том 1 а.с.208).

12 лютого 2018 року позивач та її представники до суду не з'явились, та враховуючи повторну неявку позивача до суду, районний суд своєю ухвалою від 12 лютого 2018 року залишив позовну заяву ОСОБА_5 без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України (том 1 а.с.244-245).

За правилами ч.1 ст.44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Отже, на підставі вкладеного, колегія суддів вважає, що належним чином повідомлений позивач повторно не з'явилась у судове засідання та не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, а тому суд на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України обґрунтовано залишив її позовну заяву без розгляду.

Щодо посилань представника позивача на його заяву від 12 лютого 2018 року, в якій останній просив відкласти розгляд справи у зв'язку із необхідністю ознайомитись з матеріалами справи, то районний суд вірно вважав, що представником позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 вже подавалась аналогічна заява від 22 червня 2017 року, яка була задоволена судом, проте на протязі майже восьми місяців представник своїм правом не скористався та не з'являвся до суду для ознайомлення з матеріалами справи.

Більше того, матеріали справи не містять доказів поважності неявки в судові засідання призначені на 22 червня, 26 вересня, 22 листопада 2017 року та 12 лютого 2018 року позивача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_3

Не можна погодитись і з твердженням представника позивача про порушення судом процесуальних прав позивача.

Так, з матеріалів даної справи слідує, що районним судом було вжиті всі передбачені законом заходи для забезпечення можливості повного та всебічного розгляду справи, в тому числі і щодо безпосередньої участі позивача та його представника у судових засіданнях. При цьому, неодноразово відкладаючи розгляд справи у зв'язку з неявкою позивача та за її заявами про відкладення розгляду справи, районний суд вийшов за межі строків розгляду справи (ст.210 ЦПК України), навіть не розпочавши більш ніж за 2 роки розгляд спору по суті.

Більше того, колегія суддів вважає, що вищезазначені дії позивача та її представника вплинули на затягування розгляду справи.

Вказане також узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України» (заява №36655/02), відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

За такого доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України, є необґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи справу за правилами ЦПК України в редакції Закону України №2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, встановивши, що позивач та її представники повторно не прибули в засідання, доказів поважності причин такої неявки або заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, обґрунтовано залишив позов без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів та не згоди з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 12 лютого 2018 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 24 липня 2018 року