У Х В А Л А

11.10.2018 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Саландяк О.Я., отримавши та вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення нарахування аліментів на утримання неповнолітньої дитини та звільнення від заборгованості за аліментами, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про припинення нарахування майбутніх аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки відпала підстава для їх стягнення: син із 01.06.2015 року проживає із нею, а також згідно судового наказу, що виданий 17 травня 2018 року аліменти стягуються із ОСОБА_2 на її користь на утримання їхнього спільного сина.

Вимога про звільнення від заборгованості за аліментами за період з 28.01.2013 року (час початку стягнення аліментів за судовим рішенням) по 01.06.2015 року (час початку проживання із нею сина та його повне утримання) у сумі 13122,57 грн. та з 01.06.2015 року (по час звернення із позовом до суду) в сумі 13600 грн. та стягнутих із заробітної плати коштів в сумі 9732,14 грн. базується на фактах добровільного виконання позивачкою аліментних зобов»язань шляхом здійснення грошових переказів та подальшого повного утримання дитини відповідно.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що дана позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Аналізуючи положення ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» випливає, що примусова процедура сплати аліментів здійснюється шляхом їх СТЯГНЕННЯ у порядку встановленому законом згідно рішення суду.

Нарахування аліментів здійснюється уповноваженою державою посадовою особою - державним виконавцем лише як частина процедури виконання судового рішення для визначення розміру аліментів, який підлягає стягненню.

Позивач у описовій частині позовної заяви обґрунтовує вимоги щодо припинення стягнення аліментів (припинення зобов»язання в розумінні ст.16 ЦК України), однак в прохальній частині позову просить лише припинити їх нарахування (припинити дію, яка порушує право в розумінні ст.16 ЦК України). Позовна заява містить як елементи скарги на певні дії державного виконавця, які порушують права позивачки на утримання дитини за рахунок власних коштів так і посилання на недобросовісну поведінку відповідача у справі стягувача аліментів. Таким чином в порушення п.4 ч.3 ст. 175 ЦПК України позивач не визначився із способом захисту свого порушеного права та особами, які це право порушили.

В порушення п. 5 ч.3 ст. 175 ЦПК України позивач посилається на обставини добровільної сплати аліментів на утримання сина шляхом вчинення грошових переказів за період з 28.01.2013 року (час початку стягнення аліментів за судовим рішенням) по 01.06.2015 року (час початку проживання із нею сина та його повне утримання) та непредявлення підтверджуючих квитанцій державному виконавцю через проживання в іншій місцевості, однак не зазначає доказів цих обставин, зокрема сум та дат таких переказів, довідки із відповідного іншого місця проживання, не зазначає про наявність таких доказів, не вказує про неможливість їх подання разом із позовною заявою, як цього вимагає п.8 ч.3 ст. 175 ЦПК України.

Як на спосіб досудового врегулювання спору за вирішенням якого позивач звернулась до суду, ОСОБА_1 зазначає листування із відповідачем та відсутність будь-якої відповіді. Однак позивачем не зазначено, чи зверталась вона до державного виконавця щодо врегулювання процедури перерахунку заборгованості за аліментами за квитанціями, за якими нею вчинено грошові перекази за період з 28.01.2013 року по 01.06.2015 року, адже згідно чинної на той час Інструкції з організації примусового виконання рішень (п. 7.23.) у випадку якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно, квитанції (або їх завірені копії) про перерахунок аліментів долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої та другої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином судом визначається спосіб усунення недоліків подання позовної заяви у новій редакції із усуненням зазначених вище недоліків у відповідній кількості копій до кількості відповідачів, а у випадку залічення третіх осіб, то і у відповідній кількості копій для цих осіб. Дані недоліки мають бути усунуті у п»ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо, позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.ст. 185, 260, 353 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення нарахування аліментів на утримання неповнолітньої дитини та звільнення від заборгованості за аліментами - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків тривалістю п»ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у встановлений строк, заява вважатиметься неподаною і повертається позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Ухвала підписана суддею 11.10.2018 року.

Суддя О.Я. Саландяк