Справа № 369/9220/17
Провадження № 2/369/1398/18
РІШЕННЯ

Іменем України

26.12.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Ріпка Л.Ю.,

за участю відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

за участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

за участю представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

за участю представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, про визнання права власності на нерухоме майно та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні майном та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, про визнання договору іпотеки, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 16.11.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - об'єкта незавершеного будівництва, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, за реєстровим номером 7034.

Відомості про реєстрацію права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна за Позивачем були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 16.11.2016, згідно витягу від 16.11.2016, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, м. Київ, індексний номер витягу 73058546, номер запису про право власності 17449407, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 4.

16.11.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, кадастровий номер НОМЕР_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, за реєстровим номером 7031.

Відомості про реєстрацію права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна за Позивачем були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 16.11.2016, згідно витягу від 16.11.2016, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, м. Київ, індексний номер витягу 73058684, номер запису про право власності 17449372, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 24.

Як зазначив ОСОБА_3, 19.07.2017 йому стало відомо, що 10.07.2017 ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було зареєстровано за собою право власності на вищезазначене нерухоме майно на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2016 по справі № 369/1072/14-ц, якою було затверджено мирову угоду між Відповідачами про поділ майна подружжя, відповідно до якої суд визнав за ними право власності на 1/2 частки земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_5, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 та на 1/2 частки об'єкта незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_5.

На момент придбання Позивачем об'єктів нерухомості ОСОБА_5 був їх власником на підставі укладеного 15.05.2015 між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого після неповернення позики у встановлений строк ОСОБА_7 зобов'язався передати, а ОСОБА_5 зобов'язується прийняти у власність належні іпотекодавцю на праві приватної власності незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та земельну ділянку, площею 0,145 га, яка знаходиться за адресою: адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер НОМЕР_5, шляхом звернення стягнення на об'єкти іпотеки, передані в іпотеку ОСОБА_7 з метою забезпечення виконання зобов'язання за вищезазначеним договором позики від 15 травня 2015 року.

Як зазначив Позивач, після реєстрації за Відповідачами права власності на нерухоме майно, останні порушують його законні права та інтереси та перешкоджають в реалізації права власності, користування та розпорядження його майном у зв'язку з чим просив суд визнати за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно - об'єкт незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та право власності на земельну ділянку, площею 0,145 га, яка знаходиться за адресою: адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер НОМЕР_5.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2017 року було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно.

21 вересня 2017 року судове засідання по вищезазначеній справі було відкладено для повторного виклику Відповідача.

07 листопада 2017 року ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі.

07 листопада 2017 року в судовому засіданні до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору було залучено ОСОБА_5.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2018 року у зв'язку із прийняттям нової редакції Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) було продовжено судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

16 лютого 2018 року та 22 березня 2018 року цивільну справу було знято з розгляду у зв'язку із перебуванням судді на лікарняному.

16 квітня 2018 року в підготовчому судовому засіданні ОСОБА_1 подала до суду зустрічну позовну заяву про визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, про визнання недійсними договорів та витребування майна було залишено без руху.

16 березня 2018 року ОСОБА_1 подала до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області відзив на позовну заяву ОСОБА_3 за вх. № 8856, відповідно до якого зазначила, що на підставі висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 28.04.2017 було скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на об'єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_5, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_5, оскільки приватним нотаріусом всупереч законодавству у сфері державної реєстрації прав не встановлено належним чином відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, зокрема: наявність факту виконання умов договору купівлі-продажу незавершеного будівництва і договору купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до яких право набуваєтеся згідно з договором іпотеки та відповідно Закону України «Про іпотеку», зокрема чи наявне у договорі іпотеки застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, чи узгоджена ціна продажу спірних об'єктів нерухомого майна між сторонами (ст. ст. 10, 18, 27 Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 12, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за № 1127 від 25.12.2015, ст. ст. 36, 38 Закону України «Про іпотеку») не зупинено розгляд заяв про реєстрацію прав на нерухоме майно, оскільки до цих заяв не додано договору іпотеки, а також у Державному реєстрі прав відсутня електронна копія цього договору, не додано оцінки спірних об'єктів нерухомого майна суб'єктом оціночної діяльності.

Оскільки державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку та розташований на ній об'єкт незавершеного будівництва скасована, то він не є його законним власником, а отже його права не можуть бути порушені Відповідачами.

Також, ОСОБА_1 зазначила, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 з 1996 року по 16 липня 2014 року.

Державний акт на спірну земельну ділянку було отримано ОСОБА_7 24 грудня 2008 року, тобто на момент перебування останнього у шлюбі з ОСОБА_1, і як наслідок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Як зазначено у відзиві на позовну заяву, що хоча титульним власником земельної ділянки і об'єкта незавершеного будівництва зазначено ОСОБА_7, проте з урахуванням положень ст. ст. 60,65 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сам по собі факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім'я одного з подружжя не означає, що воно належить лише тій особі, на ім'я якої воно зареєстровано, оскільки майно і в цьому випадку є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, Відповідач зазначила, що як вбачається із висновку експерта за результатами експертного дослідження № 26/39-14 від 27.07.2014, технічного паспорта від 05.03.2014, акта про проживання від 14.05.2014, а також листа виконавчого комітету Михайлівсько-Рубежівської сільської ради за вих. № 225 від 09.04.2014 спірний об'єкт незавершеного будівництва на земельній ділянці 45 з кадастровим номером НОМЕР_5 існував з 2009 року як самовільне будівництво готовністю 100 % та фактично експлуатується як житло з 2009 року.

Враховуючи правовий висновок по справі № 6-47цс16, ОСОБА_1 зазначила, що об'єкт незавершеного будівництва (житловий будинок) АДРЕСА_5, є таким, що зведений під час шлюбу, а отже є спільною власністю подружжя, у зв'язку із чим розпорядження ним має здійснюватися за згодою всіх співвласників. Порушення права співвласника спільного майна не може створювати прав для третіх осіб.

У зв'язку із вищевикладеним, ОСОБА_1 зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на земельну ділянку та об'єкт незавершеного будівництва не підлягають задоволенню.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, про визнання недійсними договорів та витребування майна було повернуто Позивачу.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2018 року було задоволено клопотання Відповідача про витребування відповідних доказів.

10 травня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено у зв'язку із витребуванням доказів.

22 травня 2018 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, про визнання договору іпотеки, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсними.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала наступним.

З 1996 року по 16 липня 2014 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7.

05 липня 2008 року подружжям була придбана земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_5, площею 0,1450 га за адресою: АДРЕСА_7, яка була оформлена на ім'я ОСОБА_7.

В 2009 році на вищезазначеній земельній ділянці був збудований житловий будинок.

04 липня 2016 року Києво-Святошинський районним судом Київської області у справі про поділ подружнього майна була постановлена ухвала про затвердження мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, згідно якої за кожним із них визнано по 1/2 права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5, площею 0,1450 га за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_5 та спірний об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок (93 % готовності), загальною площею 411,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_5.

Як зазначила Позивач за зустрічним позовом, у січні-квітні 2015 року ОСОБА_7 отримав на своє ім'я свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок (93 % готовності) та дублікат договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 липня 2008 року № 4707.

15 травня 2015 року ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_5 договір позики, в якості забезпечення якого ОСОБА_7 передав в іпотеку спірне нерухоме майно на підставі договорів іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

При укладенні вищезазначених договорів, ОСОБА_7 зазначив, що ніколи не перебував у шлюбі.

18 травня 2016 року ОСОБА_7 написав заяву про неможливість виконання зобов'язань з повернення коштів за договором позики, чим фактично погодився на задоволення вимог позикодавця ОСОБА_5 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5, площею 0,1450 га за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_5 та об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок (93 % готовності), загальною площею 411,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_5.

ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного відділу поліції у Київській області з заявою про скоєння злочину. Правоохоронними органами було порушено кримінальне провадження № 0002343 за ознаками ч. 2 ст. 191 Кримінального кодексу України. Під час досудового розслідування, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2016 року був накладений арешт на вищезазначені спірні нерухомі об'єкти.

15 листопада 2016 року прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області було винесено постанову про закриття кримінальне провадження №0002343 та скасування арешту на майно.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року вищевказану постанову прокурора було скасовано.

16 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_5, площею 0,1450 га за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем за реєстровим номером 7031 та договір купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва - житловий будинок (93 % готовності), розташованого за адресою: АДРЕСА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем за реєстровим номером 7034.

Позивач за зустрічним позовом зазначила, що на час відчуження нерухомого майна на користь ОСОБА_3 арешт спірного майна, накладений в рамках кримінального провадження, скасований не був і заборона на вчинення правочинів, пов'язаних із зміною власників була чинною.

Наказом Міністерства юстиції «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень» за № 1458/5 від 28 квітня 2017 року були скасовані всі реєстраційні дії спрямовані на відчуження нерухомого майна з власності подружжя, як такі, що вчинені з порушенням діючого законодавства.

Проаналізувавши норми Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про іпотеку», ОСОБА_1 зазначила про недійсність договорів, спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна у зв'язку із відсутністю її, як співвласника згоди, у зв'язку з чим просила суд: визнати недійсним договір іпотеки щодо незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер НОМЕР_5 від 15 травня 2015 року за реєстровим № 403, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Людмилою Дмитрівною; визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя щодо незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер НОМЕР_5 від 15 травня 2015 року за реєстровим № 405, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Людмилою Дмитрівною; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер НОМЕР_5 від 16 листопада 2016 року за реєстровим № 7031, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем; визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 від 16 листопада 2016 року за реєстровим № 7034, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем та стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 судовий збір пропорційно до заявлених позовних вимог.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, про визнання договору іпотеки, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсними було прийнято до провадження Києво-Святошинського районного суду Київської області та об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, про визнання права власності на нерухоме майно та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні майном.

24 травня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

12 червня 2018 року представник ОСОБА_5 подав до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області відзив на зустрічний позов за вх. № 20520, відповідно до якого зазначив, що 15 травня 2015 року ОСОБА_5 надав ОСОБА_7 позику в сумі 1 234 158 грн. 00 коп., що на день укладення цього договору за курсом НБУ еквівалент 60 000 дол. США.

В забезпечення виконання зобов'язання за цим договором, 15 травня 2015 року між ними був укладений договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_7 передав в іпотеку ОСОБА_5: незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та земельну ділянку, площею 0,1450 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер НОМЕР_5.

Пунктом 5.2.9 договору іпотеки встановлено, що іпотекодержатель (ОСОБА_5) має право задовольнити свої вимоги, зокрема, шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку» та направлення вирученої суми на погашення заборгованості за договором позики від 15 травня 2015 року.

Також, 15 травня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

У зв'язку із неповерненням позики, ОСОБА_7 була направлена письмова вимога про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Оскільки ОСОБА_7 не була виконана вимога про усунення порушень, після спливу встановленого строку, ОСОБА_5 задовольнив свої вимоги шляхом продажу предмета іпотеки ОСОБА_3 згідно з положеннями п.5.2.9 договору іпотеки.

Як зазначено у відзиві, відносини, що виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 під час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 листопада 2016 року, регулюються ст. 589 і ч. 2 ст.590 ЦК України та Законом України «Про іпотеку», а не ст. 655,ст.658 ЦК України, як вважає Позивач за зустрічним позовом.

На думку ОСОБА_5, він мав право продати вищезазначене спірне нерухоме майно будь-якій особі згідно з положеннями п. 5.2.9 договору іпотеки від 15 травня 2015 року та приписами ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідач за зустрічним позовом звернув увагу суду, що із наданих нотаріусу ОСОБА_7 документів (паспорт, документи на нерухоме майно) не вбачалось, що останній перебуває або перебував у шлюбі, а також не можливо було встановити, що спірне майно належить також іншим особам на праві спільної власності.

Вважав, що у Позивача за зустрічним позовом не має правових підставі просити суд визнати договір іпотеки та договір про задоволення вимог кредитора від 15 травня 2015 року недійсними на підставі відсутності згоди іншого співвласника (подружжя) спірного майна.

У відзиві на зустрічну позовну заяву зазначено, що згідно п. 1.4 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 15 травня 2015 року вказано: якщо, всупереч гарантіям Іпотекодавця, укладенням цього договору порушуються права третіх осіб, іпотекодавець зобов'язується задовольнити вимоги таких третіх осіб за власний рахунок, без використання предмета іпотеки для задоволення таких вимог.

ОСОБА_5 вважав, що Позивач за зустрічним позовом має право звернутися до суду з позовом до ОСОБА_7 про відшкодування завданих йому збитків.

Спірне майно вибуло із володіння Позивача за зустрічним позовом та ОСОБА_7 за волею одного із співвласників, а тому таке майно не може бути витребувано від добросовісного набувача за відплатним договором (ОСОБА_3), якщо іншим співвласником не буде доведено, що ОСОБА_3 знав чи міг знати про те, що спірне майно належить на праві спільної власності колишньому подружжю, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

12 червня 2018 року представник ОСОБА_3 подав до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області відзив на зустрічний позов за вх. № 20521, відповідно до якого зазначив, що на момент придбання Позивачем за первісним позовом ОСОБА_5 був законним власником об'єктів нерухомості на підставі укладеного між сторонами 15.05.2015 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого після неповернення позики у встановлений строк, ОСОБА_7 зобов'язався передати, а ОСОБА_5 зобов'язується прийняти у власність належні іпотекодавцю на праві приватної власності незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та земельну ділянку, площею 0,1450 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер НОМЕР_5, шляхом звернення стягнення на об'єкти іпотеки, передані в іпотеку ОСОБА_7 з метою забезпечення виконання зобов'язання за договором позики, укладеним 15 травня 2015 року.

Позивачем за первісним позовом, на його думку, було доведено, що ним в установленому законом порядку набуто право власності та право користування зазначеними об'єктами нерухомості у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви у повному обсязі.

12 червня 2018 року було відкладено судовий розгляд для повторного надсилання учасникам процесу ухвали про витребування доказів.

02 липня 2018 року представником ОСОБА_5 були подані письмові пояснення по суті справи за вх. № 22991, відповідно до яких зазначено, закцентовано увагу на тому, що укладення між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 мирової угоди щодо поділу незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та земельної ділянки, площею 0,1450 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер НОМЕР_5, порушило права та законні інтереси іпотекодержателя на заставне майно.

Долучений до матеріалів справи наказ Міністерства юстиції України № 1458/5 від 28.04.2017 на даний момент є предметом оскарження в Окружному адміністративному суді м. Києва (справа № 826/7014/17).

Також зазначено, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, оскільки вказане майно було придбано в порядку передбаченому чинним цивільним законодавством України, на момент відчуження майна останнє перебувало в іпотеці, жодна із сторін договорів купівлі-продажу не були повідомлені про спір щодо права спільної сумісної власності колишнього подружжя, а отже, на думку представника, ОСОБА_5 мав всі підстави на вказаний продаж.

Представник Позивача за первісним позовом просила суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 та відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі.

02 липня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено у зв'язку із неявкою Позивача (представника) за первісним позовом.

16 липня 2018 року представником Позивача за первісним позовом була подана заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої зазначено, що внаслідок укладання спірних договорів купівлі-продажу, останнім здійснювалось користування та розпорядження нерухомим майном на власний розсуд.

Як зазначено в заяві, 13 квітня 2018 року за допомогою силових структур України ОСОБА_1 захопила будинок, об'єкт незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та наразі проживає там разом зі своїми дітьми.

Збільшив позовні вимоги шляхом заявлення вимоги про зобов'язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні спірним майном.

16 липня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено у зв'язку із поданням збільшеної позовної заяви.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області направлено клопотання за вих. № 396/01-16 від 24.07.2016, клопотання за вих. № 441/01-16 від 22.08.2018 про розгляд справи № 369/9220/17 без його присутності.

08 серпня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено.

03 вересня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено у зв'язку із неявкою Позивача (його представника) за первісним позовом.

19 вересня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено у зв'язку із неявкою Позивача (його представника) за первісним позовом.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2018 року було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

22 листопада 2018 року судове засідання було відкладено за клопотанням Відповідача за первісним позовом.

11 грудня 2018 року судовий розгляд був відкладений.

В судових засіданнях представник Позивача за первісним позовом та представник ОСОБА_5 просили первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову - відмовити.

ОСОБА_1 та її представник просили відмовити у задоволенні первісного позову, задовольнити заявлений зустрічний позов.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у первісному позову та задоволення зустрічного позову з наступних підстав.

Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні, 20 липня 1996 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серія I-БК № 374734.

05 липня 2008 року ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тимчуком Володимиром Олександровичем за реєстровим № 4707, була придбана земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_5, площею 0,1450 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, за адресою: АДРЕСА_5.

ОСОБА_12, як дружина ОСОБА_7, надала згоду, на купівлю останнім вищезазначеної земельної ділянки, яка посвідчена приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тимчуком Володимиром Олександровичем за реєстровим № 1706.

На підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу від 05 липня 2008 року, на ім'я ОСОБА_7 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5, площею 0,1450 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, за адресою: АДРЕСА_5, серії НОМЕР_6 від 29.12.2008.

Як вбачається із копії відповіді сільського голови Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 225 від 09.04.2014, на земельній ділянці площею 0,1500 га, цільове призначення якої - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер НОМЕР_5), яка розташована в АДРЕСА_5, знаходиться самовільно побудований будинок.

Згідно копії акта, складеного за участю вуличного депутата Рябчука Олександра Михайловича, від 14 травня 2014 року зазначено, що ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_19 дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_5 з 2009 року.

Як вбачається із висновку експерта за результатами експертного дослідження № 26/39-14 від 27.07.2014, будівельна готовність садибного житлового будинку АДРЕСА_5 становить 100 %, так як будівництво його завершено повністю; вважаючи вимоги ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», існуючий технічний стан, 100 % будівельна готовність будинку АДРЕСА_5 можна експлуатувати та використовувати його як одноквартирний садибний житловий будинок для постійного проживання.

Враховуючи правовий висновок по справі № 6-47цс16, об'єкт незавершеного будівництва (житловий будинок) АДРЕСА_5 є таким, що зведений під час шлюбу, а отже є спільною власністю подружжя.

Хоча титульним власником земельної ділянки і об'єкта незавершеного будівництва зазначено ОСОБА_7, проте з урахуванням положень ст. ст. 60,65 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сам по собі факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім'я одного з подружжя не означає, що воно належить лише тій особі, на ім'я якої воно зареєстровано, оскільки майно і в цьому випадку є спільною сумісною власністю подружжя.

16 липня 2014 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 був розірваний судом.

04 липня 2016 року Києво-Святошинський районним судом Київської області у справі про поділ подружнього майна була постановлена ухвала про затвердження мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, згідно якої за кожним із них визнано по 1/2 права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5, площею 0,1450 га за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_5 та спірний об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок (93 % готовності), загальною площею 411,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_5.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2017 року вищезазначену ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено в судовому засіданні, до постановлення вищезазначеної ухвали про затвердження мирової угоди від 04.07.2016, 15 травня 2015 року за договором позики ОСОБА_5 надав ОСОБА_7 позику в сумі 1 234 158 грн. 00 коп., що на момент укладення договору становить еквівалент 60 000 дол. США за курсом НБУ.

15 травня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Прокудіною Людмилою Дмитрівною за реєстровим № 403, згідно з яким на забезпечення виконання Основного зобов'язання (умов вищезазначеного договору позики від 15.05.2015) іпотекодавець (ОСОБА_7) передав в іпотеку іпотекодержателю (ОСОБА_5) належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та земельну ділянку, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер НОМЕР_5.

Незавершене будівництво належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Декларації про початок будівельних робіт, зареєстрованої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 19 березня 2015 року за № КС 85 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 квітня 2015 року, згідно витягу від 29 квітня 2015 року, виданого Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, індексний номер витягу 36996913, номер запис про право власності 9536382, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 24.

Земельна ділянка належить іпотекодавцю на підставі дублікату договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Тимчук Володимиром Олександровичем, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 11 лютого 2015 року за реєстровим № 365 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 лютого 2015 року, згідно витягу від 27 лютого 2015 року, виданого Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, індексний номер витягу 34272973, номер запису про право власності 8887372, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 24.

Пунктом 5.2.9 вищезазначеного договору іпотеки встановлено, що сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом: передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та направлення вирученої суми на погашення заборгованості за основним зобов'язанням; набуття права власності на предмет іпотеки.

Також, 15 травня 2015 року між ОСОБА_5 (іпотекодержатель) та ОСОБА_7 (іпотекодавець) був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до п. 1.1 якого зазначено, що після виникнення відкладальної обставини, визначеної в п. 5.3 цього договору (права і зобов'язання за даним договором, крім зазначених в п. 3.2 та п. 5.3 цього договору, виникають з моменту виникнення у іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання, тобто на 31 день після документально підтвердженого надіслання на адресу іпотекодавця письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку») іпотекодавець зобов'язується передати, а іпотекодержатель зобов'язується прийняти у власність за вартістю і на умовах, визначених цим договором, належні іпотекодавцю на праві приватної власності: незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та земельну ділянку, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер НОМЕР_5.

При укладенні вищезазначених договорів, ОСОБА_7 склав заяву, якою стверджував, що на момент придбання та укладання, підписання та нотаріального посвідчення договору іпотеки та договору задоволення вимог іпотекодержателя щодо належного йому нерухомого майна, а саме: незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер НОМЕР_5, він у шлюбі не перебував та не перебуває, не проживав та не проживає однією сім'єю без укладання шлюбу з іншою особою, осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на ці гроші, у тому числі відповідно до ст. 65, 74 та 97 СК України, немає.

Зазначена заява посвідчена 15 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Людмилою Дмитрівною.

У зв'язку із неповерненням позики, ОСОБА_7 була направлена письмова вимога про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Оскільки ОСОБА_7 не була виконана вимога про усунення порушень, після спливу встановленого строку, ОСОБА_5 задовольнив свої вимоги шляхом продажу предмета іпотеки ОСОБА_3 згідно з положеннями п.5.2.9 договору іпотеки.

16.11.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - об'єкта незавершеного будівництва, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, за реєстровим номером 7034.

Відомості про реєстрацію права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна за Позивачем були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 16.11.2016, згідно витягу від 16.11.2016, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, м. Київ, індексний номер витягу 73058546, номер запису про право власності 17449407, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 4.

16.11.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, кадастровий номер НОМЕР_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, за реєстровим номером 7031.

Відомості про реєстрацію права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна за Позивачем були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 16.11.2016, згідно витягу від 16.11.2016, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, м. Київ, індексний номер витягу 73058684, номер запису про право власності 17449372, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 24.

Звертаючись із зустрічним позовом про визнання вищезазначених договорів іпотеки, про задоволення вимог іпотекодержателя, купівлі-продажу недійсним, ОСОБА_1 посилалася на те, що спірна земельна ділянка придбана за час шлюбу, та побудований на ній за час шлюбу житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, тому при укладенні договору іпотеки відповідно до вимог ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV вимагалася нотаріальна засвідчена її згода як співвласника майна. Проте такої згоди вона не надавала, що в силу положень ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 205 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним, і як наслідок - визнання недійсними всіх похідних від договору іпотеки правочинів.

Так, поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі (земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України, п. 1 ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV ).

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об'єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить також ст. 368 ЦК України.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Судом встановлено, що земельна ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, кадастровий номер НОМЕР_5 та незавершене будівницто - житловий будинок на ній, набуті ОСОБА_1 та ОСОБА_7 під час шлюбу, у зв'язку із чим відсутні підстави вважати, що вищезазначене нерухоме майно на час укладання договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя належало виключно ОСОБА_7, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні.

За вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

У ст. 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Стаття 578 ЦК України та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Відповідно до ч.4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Зазначене спростовує твердження представників Відповідачів за зустрічним позовом, що відсутність згоди співвласника майна на розпорядження майном сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного іншим співвласником, недійсним, оскільки такі висновки не ґрунтуються на нормах цивільного законодавства.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.

У постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа, контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Проте, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року (справа № 372/504/17, провадження № 14-325цс18) вищезазначені висновки суперечать принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток.

Водночас, Верховний Суд України, дійшовши таких правових висновків у зазначених справах, не відступав від правового висновку, викладеного у раніше прийнятій постанові від 23 травня 2012 року у справі № 6-37цс12, у якому зазначив, що відповідно до ст. 578 ЦК України, а також спеціальної норми - ч. 2 ст. 6 Закону № 898-IV майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. За нормами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом і недодержання вимог цієї норми відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Тобто якщо майно, яке є спільною частковою власністю, передано в іпотеку без згоди інших співвласників, то наявність цих обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 205 ЦК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року (справа № 372/504/17, провадження№ 14-325цс18), відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до ч. 4 ст. 369, ст. 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов'язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи, контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Оскільки договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від 15 травня 2015 року, без нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_1, яка є співвласником предметів іпотеки в силу вимог ст. 60 СК України і така обставина не спростована, то оскаржувані договори відповідно до вимог ст. ст. 203, 205, 215 ЦК України мають бути визнані судом недійсним.

Враховуючи визнання судом недійсними договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, як наслідок підлягають визнанню недійсними договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 16 листопада 2016 року, оскільки підставою для укладення останніх послугували недійсні правочини.

Оскільки суд приходить до висновку про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 16 листопада 2016 року, то відсутні правові підстави для задоволення первісного позову шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно.

Також, аналізуючи письмові пояснення представника ОСОБА_5, суд вважає за необхідне звернути увагу, на помилкові твердження останньої, враховуючи, що договори купівлі-продажу нерухомого майна між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладались на підставі іпотечного застереження в договорі іпотеки від 15 травня 2015 року (п. 5.2.9), а не на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, враховуючи, що останнім передбачено лише можливість отримання ОСОБА_5 предметів іпотеки у власність, а не продаж їх третім особам.

Суд на підставі ст. 141 ЦПК України покладає судові витрати на Відповідачів за зустрічним позовом.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 203, 215, 355, 369 Цивільного кодексу України, ст. ст. 60, 65, 68, 70 Сімейного кодексу України, ст. 6 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 12, 13, 76-82, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, про визнання права власності на нерухоме майно та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні майном - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, про визнання договору іпотеки, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсними - задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки щодо незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер НОМЕР_5 від 15 травня 2015 року за реєстровим № 403, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Людмилою Дмитрівною.

Визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя щодо незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер НОМЕР_5 від 15 травня 2015 року за реєстровим № 405, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Людмилою Дмитрівною.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер НОМЕР_5 від 16 листопада 2016 року за реєстровим № 7031, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 від 16 листопада 2016 року за реєстровим № 7034, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1), ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_2), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4, адреса: АДРЕСА_4) судовий збір у розмірі 939 (дев'ятсот тридцять дев'ять) грн. 70 коп. з кожного.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Повний текст рішення сду складено 08 січня 2019 року.

Суддя: Т.В. Дубас