Справа №520/2200/18
Провадження №2/521/2786/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 липня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Поліщук І.О.,
при секретарі Бєрової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його, ОСОБА_1 користь заборгованість за договором позики від 14.11.2017 року у розмірі 1 100 доларів США та 4000,00 гривень, проценти за користування коштами у розмірі 860,93 гривень, а також судові витрати. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 14.11.2017 року відповідач отримав від нього в борг грошові кошти у розмірі 1 100 доларів США, що на час укладання розписки було еквівалентно 31 000 гривень, а також 4000 гривень на строк до 29.11.2017 року, про що відповідач власноручно написав розписку. Оскільки відповідач, у визначений строк, гроші не повернув, то позивач 24.01.2018 року направив на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів, яку відповідач отримав 25.01.2018 року. Однак, до теперішнього часу відповідач не виконав взяті на себе зобовязання і борг не повернув, вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Позивач в судове засідання не зявився, надав до канцелярії суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги, підтримує в повному обсязі просить розглянути справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця проживання.
За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що 14 листопада 2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача в борг грошову суму у розмірі 1 100 доларів США, що на час укладання розписки було еквівалентно 31 000 гривень та 4 000 гривень, про що була складена розписка.
Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа незалежно від сум. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
З цих підстав суд робить висновок про те, що розписка позичальника, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобовязувався, відповідно, повернути отримані кошти готівкою у строк до 29 листопада 2017 року.
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1046 ЦК України визначає договір позики як реальний. Він не може вважатися укладеним, доки не відбулося передання позичальникові грошей або речей, визначених родовими ознаками, які передбачені договором позики.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Позивач, згідно даних зобовязальних правовідносин, належним чином виконав умови договору позики передав відповідачу зазначену суму 1 100 доларів США, що на час укладання розписки було еквівалентно 31 000 гривень та 4 000 гривень, а відповідач зобовязання не виконав, отримані в борг кошти у визначений термін не повернув.
В судовому засіданні також встановлено, що термін повернення грошей за договором позики від 14.11.2017 року, посвідченого розпискою відповідача, сплив 29 листопада 2017 року, у звязку з чим позивач 24.01.2018 року направив на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів, яку відповідач отримав 25.01.2018 року.
До сьогоднішнього часу відповідач не виконав свій обовязок щодо повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення
Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. В контексті статі 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість у розмірі 1 100 доларів США, що еквівалентно 31 000 гривень та 4 000,00 гривень, проценти за користування коштами у розмірі 860,93 гривень.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 гривні підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268, 280-285 ЦПК України ст.ст. 526, 530, 625, 626, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку в тридцятиденний термін.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий: