Справа № 626/1651/18
Провадження № 2/626/666/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2018 року

Красноградський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Рибальченко І.Г.

за участі секретаря Деревінської Л.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Красноградського районного суду Харківської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного аграрно - орендного підприємства "Промінь" про розірвання договору оренди земельної ділянки.

На обґрунтування вище зазначеної заяви заявник вказав, що 01.11.2006 року між його матір'ю ОСОБА_2 та Приватно аграрно-орендним підприємством "Промінь" в особі генерального директора ОСОБА_3 був укладений Договір оренди земельної ділянки № 721, кадастровий номер :14:000:0135, площею 5,19 га, сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області.

Зазначений договір зареєстрований у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах", про що у книзі державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 23.03.2007 року за № 93.

Після смерті ОСОБА_2 30.06.2013 року, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.03.2014 року земельна ділянка перейшла у власність позивача.

Відповідно до п. 14.5 Договору оренди земельної ділянки № 721 від 01.11.2006 року визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання в тому числі в разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи.

Неоднаразово на адресу ПАОП "Промінь" позивач направляв письмові заяви з вимогою про розірвання договору , відповіді на які він так і не отримав. До цього часу відповідач продовжує користуватися земельною ділянкою з кадастровим номером :14:000:0135, через що ОСОБА_1 змушений був звернутися до Красноградського районного суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки.

На думку ОСОБА_1, відповідач ПАОП "Промінь" має можливість, незважаючи на наявність судового спору, звертатись до реєстраційних органів щодо вчинення реєстраційних дій по внесенню змін до договору оренди земельної ділянки № 721 від 01.11.2006 року, власником якої він.

Враховуючи вище викладене, ОСОБА_1 просить застосувати захід забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :14:000:0135.

Дослідивши матеріали справи, суд приходе такого висновку.

Порушуючи клопотання про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки, позивач посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31.05.2011 року № 4-рп/2011 "У справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України ") інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

За змістом ст. ст. 151-153 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позов забезпечується зокрема, забороною вчиняти певні дії. Про забезпечення позову виноситься ухвала, яку може бути оскаржено в установленому порядку.

Процесуальним законом визначено обов'язок заявника обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Відповідно до роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В матеріалах справах відсутні будь-які докази того, що існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, тоді як відповідач ПАОП "Промінь" є постійно діючим підприємством, яке виконує свої функції відповідно до Статуту.

Враховуючи вказані положення ЦПК України, розяснення Пленуму Верховного Суду України, заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки суд вважає, що даний захід є неналежним способом забезпечення позову.

Керуючись ст.153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Красноградський районний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя