АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року

м. Рівне

Справа № 560/652/18

Провадження № 22-ц/787/1275/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Сидоренко З.С.

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Заступника керівника Сарненської місцевої прокуратури на ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 травня 2018 року у справі за позовом Керівника Сарненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Дубровицької районної державної адміністрації та Комунального закладу охорони здоров'я "Дубровицька центральна районна лікарня" до ОСОБА_2 про відшкодування витрат понесених закладом охорони здоров'я за стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 1892,16 гривень, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року Керівник Сарненської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Дубровицької районної державної адміністрації та Комунального закладу охорони здоров'я "Дубровицька центральна районна лікарня" з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить стягнути з відповідача на користь Дубровицької районної державної адміністрації витрати за перебування потерпілого від кримінального правопорушення на стаціонарному лікуванні в сумі 1892,16 грн.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 травня 2018 року, встановивши, що позовну заяву було подано без додержання вимог ч. 5 ст.175 ЦПК України, яка передбачає, що у разі пред'явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення, залишено позовну заяву без руху для усунення вказаних в ній недоліків.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 травня 2018 року, вказану позовну заяву повернуто позивачеві.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не додержано вимог ч.3 ст. 185 ЦПК України, а саме не усунуто недоліки вказані в ухвалі від 10.05.2018 року про залишення позову без руху. Зокрема, суд дійшов висновку, що прокурором не обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави в особі КЗОЗ "Дубровицька ЦРЛ", оскільки остання не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, чи іншим суб'єктом владних повноважень уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Не погоджуючись із ухвалою суду від 23.05.2018 року, Заступник керівника Сарненської місцевої прокуратури подав на неї апеляційну скаргу, в якій вважає, що вона постановлена з порушенням вимог ст.ст. 89, 185, 263 ЦПК України та неправильного застосування норм ст. 1206 ЦК України, ст. 18 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", п.3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ від 16.07.1993 № 545.

Вказує на те, що обов'язок щодо відшкодування витрат на стаціонарне лікування та зарахування таких коштів до відповідного бюджету прямо передбачено законом. Відтак кошти витрачені на лікування потерпілого підлягають до зарахування на рахунок районного бюджету. У свою чергу, КЗОЗ "Дубровицька ЦРЛ" належить до закладів охорони здоров'я і є спільною комунальною власністю територіальної громади Дубровицького району, управління яким здійснює Дубровицька РДА.

Водночас, з причини бездіяльності, як Дубровицької РДА, так і закладу охорони здоров'я, ні в ході досудового розслідування, ні під час судового провадження, ні після винесення судового рішення у кримінальному провадженні не було вжито жодних заходів до примусового стягнення витрачених коштів на лікування потерпілого від злочину, що свідчить про неналежне здійснення ними своїх повноважень та слугувало підставою для представництва прокурором інтересів держави.

Зазначає, що висновків щодо належності чи неналежності звернення прокурора з позовом до суду на захист порушених прав та інтересів держави в особі Дубровицької РДА, як розпорядника бюджетних коштів, судом першої інстанції здійснено не було. У той же час, як зазначено, КЗОЗ "Дубровицька ЦРЛ" є лікувальним закладом та забезпечує виконання гарантованих державою прав громадян на медичну допомогу населенню району і наділена правом подачі до суду позову про стягнення витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, представляє інтереси держави України, а не інтереси зазначених позивачів у позові, які лише виконують у певних правовідносинах функції держави.

З цих підстав, просив скасувати ухвалу Дубровицького районного суду від 23.05.2018, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 353 та ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційний розгляд даної цивільної справи проводиться без повідомлення учасників справи, за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2018 року Керівник Сарненської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Дубровицької районної державної адміністрації та Комунального закладу охорони здоров'я "Дубровицька центральна районна лікарня" з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить стягнути з відповідача на користь Дубровицької районної державної адміністрації витрати за перебування потерпілого від кримінального правопорушення на стаціонарному лікуванні в сумі 1892,16 грн.

Позовна заява мотивована тим, що вироком Дубровицького районного суду від 14.12.2017 у справі № 560/1513/17, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.124 КК України та призначено останньому покарання у виді 200 годин громадських робіт.

З вироку суду вбачається, що внаслідок вчиненого ОСОБА_2 злочину було заподіяно тілесні ушкодження ОСОБА_3, у зв'язку з чим останній перебував на стаціонарному лікуванні КЗОЗ «Дубровицька ЦРЛ». Загальна сума витрачених коштів на його лікування становить 1892,16 грн., які залишаються не відшкодованими.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 травня 2018 року, встановивши, що позовну заяву було подано без додержання вимог ч. 5 ст.175 ЦПК України, яка передбачає, що у разі пред'явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення, залишено позовну заяву без руху для усунення вказаних в ній недоліків.

Визнавши заяву прокурора про усунення недоліків такою, що не усуває недоліки ухвали без руху в повному обсязі, на підставі ухвали Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 травня 2018 року, вказану позовну заяву повернуто позивачеві.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не додержано вимог ч.3 ст. 185 ЦПК України, а саме не усунуто недоліки вказані в ухвалі від 10.05.2018 про залишення позову без руху. Зокрема, суд дійшов висновку, що прокурором не обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави в особі КЗОЗ "Дубровицька ЦРЛ", оскільки остання не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, чи іншим суб'єктом владних повноважень уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам процесуального та матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 4 ст. 56 ЦПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 у справі про офіційне тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України під представництвом прокуратурою України інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Статтею 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» визначено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є КМУ.

Проте суд першої інстанції не звернув уваги на те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, представляє інтереси держави України, а не інтереси Дубровицької РДА, яка лише виконує у певних правовідносинах функції держави.

Крім того, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» передбачено, що позов про стягнення таких витрат може бути пред'явлений закладом охорони здоров'я, органом Державного казначейства України або прокурором.

Також, відповідно до вимог п. 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора.

У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ненадходження коштів до бюджету призводить до неналежного фінансування діяльності зазначеного лікувального закладу та порушує інтереси держави, внаслідок чого виникає передбачене законом право прокурора на звернення до суду з позовом для їх захисту.

Крім того, слід зазначити, що згідно ст.5 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів.

Однак, суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, усупереч наведеним вимогам закону доводи прокурора не перевірив та дійшов передчасного висновку про повернення позову.

Враховуючи невідповідність висновків, викладених в ухвалі обставинам справи, а також порушення норм процесуального та матеріального права, ухвала Дубровицького районного суду Рівненської області від 23.05.2018 підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись п.6 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст.379, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Заступника керівника Сарненської місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 травня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 липня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук