Справа № 308/5786/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, цивільну справу за спільною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2, заінтересована особа Ужгородський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 29 серпня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 03 вересня 2018 року.

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2, заінтересована особа Ужгородський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, звернулись до Ужгородського міськрайонного суду зі спільною заявою подружжя, яке має дітей про розірвання шлюбу.

Свою заяву мотивують тим, що 07 грудня 2009 року заявники уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний запис за №17.

Від цього шлюбу в заявників народилося двоє дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з ОСОБА_1.

Спільне життя в подружжя не склалося, постійно виникали і виникають непорозуміння та конфліктні ситуації. З кінця лютого 2018 року заявники не підтримують шлюбні відносини, кожен з них живе самостійним життям, спільного господарства не ведуть. Заявники вказують, що за таких обставин подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить їх інтересам.

Спір стосовно місця проживання дітей, їх утримання та поділу майна відсутній.

У відповідності до ст. 109 Сімейного кодексу України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, досягли письмової угоди про те, з ким буде проживати їхні спільні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, також подружжя дійшло згоди стосовно розміру та періодичності сплати аліментів на їх утримання. Договір є нотаріально посвідченим.

З огляду на викладене заявники просять суд розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 07 грудня 2009 року Відділом запису актів громадянського стану виконкомом Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за відповідним записом №17.

В судове засідання заявники не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили задовольнити їх спільну заяву про розірвання шлюбу.

Представник заінтересованої сторони до суду не заявився про час і місце розгляду заяви повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Згідно частин 2 та 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 07.12.2009 року, виданого виконкомом Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 07.12.2009 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_9, дошлюбне прізвище ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 17.

Під час сімейного життя, народилася двоє дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з ОСОБА_1.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду зі спільною позовною заявою про розірвання шлюбу. При цьому, подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досягли письмової угоди про те, з ким буде проживати їхні спільні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, також подружжя дійшло згоди стосовно розміру та періодичності сплати аліментів на їх утримання. Договір від 11 червня 2018 року є нотаріально посвідченим, зареєстрованим у реєстрі за №935.

При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з'ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя, як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також у з'ясуванні відповідності умов договору інтересам дитини (дітей).

Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усвідомили всі можливі наслідки розірвання шлюбу між ними та бажають розірвати шлюб між собою, адже це не суперечить їх дійсній, внутрішній волі, як сторонам у шлюбі.

Враховуючи вищевикладене, суд з'ясувавши, що бажання сторін відповідають їх волі, дійсні причини подання заяви про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітньої дитини, перевіривши умови письмового договору передбаченого ч. 1, 2 ст. 109 СК України, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і тому шлюб має бути розірваний.

Таким чином спільна заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст 109 Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. 293, 294 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2, заінтересована особа Ужгородський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про розірвання шлюбу за заявою подружжя яке має дітей - задовольнити.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 07 грудня 2009 року виконкомом Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 17 - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош