печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Лапцун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Соболєва А.Л. щодо не вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 51874330, -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Кредобанк»звернулося до суду зі скаргою щодо визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Соболєва А.Л. вчинити дії щодо надання відповіді на запит, а також звернутись до суду із поданням про розшук боржника та щодо примусового проникнення до житлового приміщення боржника у виконавчому провадження № 51874330, мотивуючи неналежним здійсненням заходів щодо примусового виконання рішення.

30 серпня 2017 року від державного виконавця до суду надійшли письмові заперечення проти скарги, який зазначив, що ним вчиняються всі необхідні дії з примусового виконання рішення суду, а також 21 лютого 2018 року від стягувача надійшло клопотання про розгляд скарги за його відсутності.

Встановивши, що будучи належним чином повідомленими стягувач, боржник та державний виконавець в судове засідання не з'явились, що з урахуванням приписів ч. 2 ст. 450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги, а відтак суд, вивчивши подану скаргу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість у розмірі 384 758,16 грн. та судовий збір в сумі 3 654,00 грн.

На виконання означеного рішення суду представнику стягувача 27 січня 2016 року видано виконавчий лист, який пред'явлено до виконання до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Постановою старшого державного виконавця Соболєва А.Л. від 08 серпня 2016 року по виконанню виконавчого листа, виданого Печерським районним судом міста Києва у справі № 757/24859/14-ц відкрито виконавче провадження № 51874330.

30 березня 2017 року постановою державного виконавця повернуто виконавчий лист, а 17 листопада 2017 року постановою скасовано процесуальний документ, адже, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року скасовано постанову державного виконавця від 30 березня 2017 року.

13 березня 2018 року державним виконавцем направлено запити до ДФС України щодо надання інформації про джерела доходів божника, а також про номера рахунків відкритих боржником у банківських чи інших фінансових установах, а з наданих відповідей вбачається, що відсутня інформація щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платника податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО, а також у боржника відсутні, відкриті рахунки у банківських чи інших фінансових установах.

З наданої на запит виконавця від 13 березня 2018 року Пенсійного Фонду України інформації щодо особи-боржника, який працює за трудовим та цивільно-правовим договорами вбачається відсутність таких відомостей.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № від 26 березня 2018 року вбачається, що квартира № АДРЕСА_1, відповідно до договору дарування № 4161 від 27 грудня 2012 року належить ОСОБА_5, а таким чином боржнику не належить.

26 березня 2018 року державним виконавцем направлено запити до Державної прикордонної служби України, Державної міграційної служби України, Відділу ДРАЦС РС ГТУЮ у місті Києві, КМБТІ та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, а з наданої відповіді ДПС України вбачається, що ОСОБА_4 в період з 27 січня 2016 року по теперішній час перетину кордону не здійснював, а 06 грудня 2011 року був документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

03 травня 2018 року постановою державного виконавця накладено арешт на грошові кошти боржника, розміщені на рахунках у банківських установах.

Того ж дня державним виконавцем направлено боржнику виклик, а 18 травня 2018 року від нього надійшли письмові пояснення.

Надаючи правову оцінку викладеним вище обставинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 06 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одними з головних засад здійснення виконавчого провадження є справедливість, неупередженість та об'єктивність, що передбачено ст. 2 Закону № 1404-VIII.

За ч.ч. 1 та 2 ст. 18 вказаного Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як виходить з положень ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

В ході здійснення виконавчого провадження за правилами ч. 4 ст. 19 цього Закону сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Разом з тим, ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

За нормами ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виходячи з викладених норм права, виконавець для досягнення найбільш ефективного результату виконавчого провадження має в повному обсязі використовувати надані йому законом права, зберігаючи при цьому об'єктивність, неупередженість та використовуючи достовірну інформацію про реальне отримання стягувачем належного до виконання. Адже дії виконавця повинні бути спрямовані на дотримання прав та врахування інтересів кожної сторони виконавчого провадження, а не тільки боржника.

Як виходить з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира № АДРЕСА_1, відповідно до договору дарування № 4161 від 27 грудня 2012 року належить ОСОБА_5, а відтак боржнику не належить, отже відсутні у державного виконавця відсутні підстави для звернення до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника.

Так, з наданих пояснень представника боржника, наданих державному виконавцю 18 травня 2018 року вбачається, що боржник знаходиться на довготривалому лікувально-реабілітаційному відновленні після тяжкої хвороби, а відтак є недоцільним звернення державного виконавця до суду із поданням про оголошення у розшук боржника.

Поряд із цим, щодо вимог скарги про зобов'язання надати відповідь на запит про хід виконавчого провадження та майновий стан боржника то, державним виконавцем 03 травня 2018 року надано на нього відповідь.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що виконавцем здійснено всі необхідні дії в межах своїх повноважень з вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Одними з основних засад цивільного судочинства являються принципи змагальності та диспозитивності, які забезпечують реалізацію права кожної особи на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи у суді, що передбачає ст. 2 ЦПК України.

Зміст принципу змагальності судового процесу розкрито у ст. 12 ЦПК України, за положеннями якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В той же час, згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що передбачено ст. 13 ЦПК України.

З огляду на вищенаведені норми права основною передумовою для реалізації особою права на судовий захист є наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу та відповідних доказів на підтвердження таких обставин. При цьому, звертаючись до суду, заявник зобов'язаний довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Отже, стягувачем не доведено того, що державним виконавцем не вживаються дії щодо примусового виконання рішення, а відтак, задоволенню не підлягають вимоги щодо визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання державного виконавця вчинити дії щодо надання відповіді на запит, а також звернутись до суду із поданням про розшук боржника та щодо примусового проникнення до житлового приміщення боржника, а отже, підсумовуючи все вищевикладене у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 447 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити публічному акціонерному товариству «Кредобанк» у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Соболєва А.Л. щодо не вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 51874330.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 15 січня 2019 року.

Суддя В. А. Писанець