Справа № 306/1469/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 306/1469/17 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» і приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Свалявський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 1 лютого 2018 року, повний текст якого складено 12 лютого 2018 року, головуюча суддя Тхір О.А., -

встановив:

ОСОБА_2 11.07.2017 звернувся до суду із зазначеним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» і приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. мотивуючи наступним. У червні 2014 за усним зверненням позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» без укладення договору оформило йому строком на чотири роки кредитну картку «Gold» із сумою кредиту у 20000,00 грн.

31.07.2015 позивач виявив, що невідома особа у шахрайський спосіб перерахувала з кредитної картки на мобільні номери оператора «Київстар» 19484,00 грн, чим позивачу був спричинений значний майновий збиток. Позивач негайно повідомив про це банк і спільно з банком вирішив питання про повне погашення заборгованості шляхом сплати різниці між викраденим та залишком коштів на рахунку. За цим фактом було відкрито кримінальне провадження № 0000663 за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України. Після цього банк не мав до позивача жодних претензій.

Однак, 07.07.2017 позивач отримав постанову від 04.07.2017 про відкриття Свалявським РВ ДВС виконавчого провадження № 54230930 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у сумі 46986,06 грн та 4698,60 грн виконавчого збору, разом - 51764,66 грн. Виконавче провадження було відкрито на примусове виконання виконавчого напису, вчиненого 24.01.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. за реєстровим № 842, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору від 07.05.2010 та розрахунку заборгованості за договором станом на 04.10.2016 грошових коштів у сумі 46986,06 грн з урахуванням того, що сума заборгованості складається із: боргу за кредитом - 21320,84 грн, боргу за відсотками - 6870,18 грн, пені за прострочене зобов'язання - 18483,46 грн, пені за несвоєчасність сплати боргу - 1150,00 грн, фіксованої частини штрафу - 500,00 грн, відсоткової частини штрафу - 2213,62 грн.

Таким чином, змістом виконавчого напису визнається факт внесення позивачем різниці в розмірі 3552,04 грн на погашення заборгованості, що виникла в результаті шахрайських дій.

Виконавчий напис не відповідає вимогам закону, зокрема, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п. 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту України від 03.03.2004 № 20/5, пп. «б» ч. 2 п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172.

Так, всупереч положенням п.п. «а» і «б» вказаного вище Переліку документів, які вимагають для вчинення виконавчого напису подання оригіналу нотаріально посвідченої угоди або документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов'язання, нотаріусу такі документи не були надані. Від позивача нотаріус не отримував первинні бухгалтерські документи, не надавав таких і банк. Тому у нотаріуса не було належних підстав для висновку про проведення банком належного розрахунку боргу та для встановлення безспірності боргу. Не повідомив банк нотаріуса і про дійсні обставини справи, зокрема, про шахрайські дії, що про них повідомляв позивач, та про наявність відповідного кримінального провадження. За позовом боржника на підставі ст. 50 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 16, 20 ЦК України, інших норм законодавства виконавчий напис нотаріуса може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Посилаючись на ці обставини, на порушення вимог закону при вчиненні виконавчого напису, позивач ОСОБА_2 просив виконавчий напис, вчинений 24.01.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. за реєстровим № 842 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості на загальну суму 46986,06 грн, визнати таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Свалявського районного суду від 01.02.2018 у позові відмовлено.

Позивач порушує в апеляції питання про скасування рішення суду та задоволення позову, вважає рішення ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається загалом на ті самі обставини, якими мотивувався позов, вказує на відсутність у нотаріуса необхідних документів для вчинення виконавчого напису, передусім - кредитного договору, а також його невід'ємної складової - Пам'ятки клієнта. Вказує також, що кредитну картку «Gold» було видано тільки у 2014 році, а заборгованість обчислювалася з 2013 року. Заборгованість як у цілому, так і за штрафними санкціями зокрема, не могла визнаватися безспірною. За вимогою банку сплив і строк позовної давності. До того ж, продовжується і кримінальне провадження. Сторона просить рішення суду скасувати, позов - задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: позивача ОСОБА_2, який апеляцію підтримав, представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» адвоката Гринихи Т.Ю., яка скаргу не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності третьої особи Завалієва А.А., обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з наявності у нотаріуса документів, що підтверджують безспірність заборгованості, а відтак, з наявності передбачених законом і достатніх підстав для вчинення виконавчого напису. Однак, погодитись із таким рішенням не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов унаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами ЦК України, іншого законодавства щодо зобов'язань, захисту майнових прав у редакції, яка була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів.

Заявою від 29.11.2016, що надійшла до нотаріуса 24.01.2017, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. по вчинення виконавчого напису на стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за кредитним договором від 07.05.2010 б/н, визначеної станом на 04.10.2016 у сумі 46986,06 грн, з яких: борг за кредитом - 21320,84 грн, борг за відсотками - 6870,18 грн, пеня за прострочене зобов'язання - 18483,46 грн, пеня за несвоєчасність сплати боргу - 1150,00 грн, фіксована частина штрафу - 500,00 грн, відсоткова частина штрафу - 2213,62 грн, з них 3552,04 грн внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015, строк, за який проводиться стягнення, 2342 дні - з 07.05.2010 по 04.10.2016 (а.с. 81). У заяві зазначено, що до неї додаються, зокрема, копія кредитного договору та копії виписок із особового рахунку боржника. До заяви були додані, зокрема:

Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, заповнена ОСОБА_2 07.05.2010, при цьому:

метою заповнення Анкети-заяви вказано бажання ОСОБА_2 оформити на своє ім'я ощадкнижки (депозиту), що підтверджується відміткою у відповідному полі анкети;

поля анкети, які б вказували на отримання кредиту із видачею відповідної платіжної (кредитної) картки, встановленням кредитного ліміту не заповнені;

в анкеті зазначено, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять договір із клієнтом про надання банківських послуг;

в анкеті відсутня фіксація факту видачі у певний день позивачу кредитної картки із відповідними її реквізитами (а.с. 86, 151);

розрахунок заборгованості за договором від 07.05.2010 б/н станом на 31.05.2015, де залишок заборгованості за кредитом - 3703,76 грн, залишок заборгованості за відсотками - 112,16 грн, разом - 3815,92 грн (а.с. 83);

розрахунок заборгованості за договором від 07.05.2010 б/н станом на 04.10.2016, де борг за кредитом - 21320,84 грн, борг за відсотками - 6870,18 грн, пеня за прострочене зобов'язання - 18483,46 грн, пеня за несвоєчасність сплати боргу - 1150,00 грн, фіксована частина штрафу - 500,00 грн, відсоткова частина штрафу - 2213,62 грн, погашено заборгованості - 3552,04 грн, разом - 46986,06 грн (а.с. 84);

письмова вимога від 12.11.2016 банку до боржника про усунення порушень за кредитним договором від 07.05.2010 б/н щодо сплати заборгованості, визначеної станом на 04.10.2016 у сумі 46986,06 грн (а.с. 85).

Умови і Правила надання банківських послуг, Пам'ятка клієнта, а також Тарифи банку, які разом із Анкетою-заявою повинні в сукупності складати кредитний договір, нотаріусу не були надані.

На підставі зазначених документів та документів щодо юридичного статусу банку приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. вчинив 24.01.2017 за реєстровим № 842 виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору від 07.052010 та розрахунку заборгованості за договором станом на 04.10.2016 грошових коштів у сумі 46986,06 грн з урахуванням заборгованості: за тілом кредиту у розмірі 21320,84 грн, за відсотками у розмірі 6870,18 грн, пені за прострочене зобов'язання у розмірі 18483,46 грн, пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірі 1150,00 грн, фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн, відсоткової частини штрафу у розмірі 2213,62 грн, з них 3552,04 грн внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015, стягнення здійснюється за період з 07.05.2010 по 04.10.2016 (а.с. 80).

Під час розгляду справи апеляційним судом представник банку підтвердив позицію стягувача за виконавчим написом про те, що датою укладення кредитного договору є вказана в Анкеті-заяві (07.05.2010), оскільки цього дня позивач був уперше ідентифікований у відділенні банку, підписав заяву, погодився з її змістом, і саме вищевказана Анкета-заява є доказом укладання договору. Інших, окрім наданих нотаріусу із заявою від 29.11.2016, документів для вчинення виконавчого напису банк не подавав. Позивач заперечує факт укладання 07.05.2010 з банком кредитного договору не заперечуючи, водночас, факту отримання в банку кредитної картки «Gold», проте - тільки у 2014 році. Втім, у матеріалах справи відсутні дані про документальне оформлення сторонами у конкретний момент і з визначеними умовами кредитних відносин із використанням кредитної картки «Gold».

За загальними правилами, що випливають із положень ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610, 614, 622-625, 1054 ЦК України, цивільні права та обов'язки, виникають, зокрема, з договорів, і повинні належно виконуватися; позичальник зобов'язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов'язання, стягнення неустойки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в т.ч., вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки. Відповідно до норм законодавства в редакції, що була чинною на час, яким банк визначає момент укладання кредитного договору, передбачалася можливість захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 18 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат», Розділ 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту України від 03.03.2004 № 20/5 (реєстрація в Мін'юсті України від 03.03.2004 за № 283/8882)).

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172 і станом на день, із яким банк пов'язує момент укладання кредитного договору, передбачав стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для чого нотаріусу подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника і встановлюють прострочення виконання зобов'язання (п. 1 пп. «а», «б»). На день, із яким банк пов'язує момент укладання кредитного договору, законодавство не передбачало такого способу захисту прав кредитора, як вчинення нотаріусом на стягнення боргу виконавчого напису на не посвідченій нотаріально кредитній угоді.

Отже, першою і обов'язковою умовою, що уможливлює, за наявності також інших умов, вчинення нотаріусом виконавчого напису на стягнення відповідного боргу, є наявність передусім угоди (договору), що передбачає сплату грошових сум, при цьому - на дату, що її вказує банк, нотаріально посвідченої угоди (договору). За наявності цієї правової підстави для стягнення боргу як такої умовами вчинення виконавчого напису є документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника і встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

За змістом положень ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон № 1023-ХІІ) щодо укладання договору про споживчий кредит:

договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 626 ч. 1, ст. 627 ЦК країни);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 628 ч. 1, ст. 634 ч. 1 ЦК України);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; проценти за кредитним договором, а також забезпечення зобов'язань за кредитними договором, зокрема, штрафом, пенею, які одночасно є видами цивільно-правової відповідальності за порушення зобов'язань, є істотними умовами кредитного договору, що випливають із його предмету, правової природи й суті відповідних правовідносин; недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню, за загальним правилом, недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення; споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі (ст.ст. 546, 548, 549, 550, ст. 638 ч. 1, ст. 1054 ЦК України, ст. 11 ч. 4 абз. 2, 3 Закону № 1023-XII));

кредитний договір укладається в письмовій формі, його зміст може бути зафіксований як в одному, так і в кількох документах, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий позичальнику (споживачеві), покладається на кредитодавця (ст. 207 ч.ч. 1, 2, ст. 208 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 639 ч.ч. 1, 2, ст. 1054, ст. 1055 ч. 1 ЦК України, ст. 11 ч. 1, ч. 4 абз. 1 Закону № 1023-XII);

кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), визнання його судом недійсним не вимагається (ст. 215 ч. 2, ст. 218 ч. 1, ст. 1055 ч. 2 ЦК України).

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України в редакції, що була чинною на час пред'явлення позову, ст. 12 ч. 1, ст. 13 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом); кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-61 і ст. 12 ч.ч. 2, 3, ст. 13 ч. 1, ст.ст. 76-81 відповідних редакцій ЦПК України).

У справі наявна лише складена працівником банку та підписана ОСОБА_2 07.05.2010 Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку з метою оформлення ощадкнижки (депозиту), а не з метою укладання кредитного договору. Умови і Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, Пам'ятка клієнта (Довідка про умови кредитування), а також Тарифи банку у справі відсутні. Тим часом, якщо Умови і Правила визначають загальні умови, на яких будь-яка особа може укласти, зокрема, кредитний договір за правилами договору приєднання, то у Пам'ятці клієнта (Довідці про умови кредитування) поряд зі змістом Анкети-заяви визначаються індивідуальні умови кредитування конкретного позичальника, що можуть відрізнятися від загальних умов. Саме індивідуальні умови кредитування передбачають суму кредиту, процентну ставку за ним, комісії, умови відповідальності за порушення зобов'язань тощо. Підписання необхідних документів у банку узгоджується з нормами закону щодо дотримання прав сторін договору і фіксації його умов.

Із урахуванням наведеного, позивач повинен був ясно, у передбаченій законом, у даному випадку - письмовій формі здійснити своє волевиявлення щодо укладання кредитного договору із індивідуальними умовами кредитування шляхом підписання відповідного документа (документів, за потреби - відповідних положень Умов і Правил), у якому (яких) такі умови зафіксовані (вищенаведені норми закону та ст. 203 ч.ч. 3, 4, ст. 205 ЦК України). Дотримання належної форми і порядку укладання договору є обов'язком саме кредитора - сторони, яка запропонувала укласти договір невизначеному колу осіб, розробила його умови (ст. 634, ст. 641 ч. 1 ЦК України).

Доказів виконання цих вимог закону банком у справі немає. Таким чином, у справі відсутній кредитний договір від 07.05.2010 б/н, оскільки наявні документи не утворюють визначеної кредитором сукупності документів, що разом складають договір. Відсутність доказів дотримання належної письмової форми кредитного договору має наслідком, зокрема, відсутність правової підстави для стягнення банком боргу (визначення елементів боргу, здійснення нарахувань), що ґрунтується на факті укладення кредитного договору, виник саме з такого договору, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом. Кредитор не надав нотаріусу документів, які складають кредитний договір від 07.05.2010 із ОСОБА_2, тож нотаріус не мав жодних даних про умови, строк кредитування, підстави виникнення та характер заборгованості за кредитним договором, якщо така, як вважав кредитор, мала місце.

Наведені вище обставини вже самі по собі виключали наявність законних підстав для вчинення виконавчого напису, виключали законність і обґрунтованість розрахунку боргу, штрафних санкцій (до того ж, за відсутності умов договору - за порушення грошових зобов'язань пені двох видів і штрафу) і унеможливлювали його перевірку відповідно до умов договору. За таких обставин нотаріусу не були надані документи, які б підтверджували безспірність заборгованості боржника, встановлювали прострочення виконання зобов'язання та обґрунтовували б строк звернення банку по виконавчий напис. Поза цим, і надані нотаріусу документи не свідчили про безспірність заборгованості, а наявні в двох розрахунках суперечності (наприклад, за одним і тим же договором та за відсутності даних про видачу кредиту заборгованості за кредитом станом на 31.05.2015 у сумі 3703,76 грн, а станом на 04.10.2016 вже в сумі 21320,84 грн, радикальна різниця в заборгованості за відсотками в різних розрахунках) навпаки вказували на спірність певних нарахувань.

Далі. Зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що уможливлювали б стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса за кредитним договором, були внесені Постановою КМ України від 26.11.2014 № 662, коли перелік було доповнено розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», згідно із яким за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, для одержання виконавчого напису подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (п. 2 пп. «а», «б»). Саме на Постанову КМ України від 26.11.2014 № 662 як на одну з підстав для вчинення виконавчого напису послалися ПАТ КБ «ПриватБанк» і нотаріус Завалієв А.А.

Станом на 24.01.2017 чинним був Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Мін'юсту України від 22.02.2012 № 296/5 (реєстрація в Мін'юсті України від 22.02.2012 за № 282/20595), який у сукупності з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачав, що для стягнення грошових сум нотаріуси за заявою стягувача вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; у разі необхідності нотаріус вправі витребувати додаткову інформацію та документи; нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені вищезгаданим Переліком документів; при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення необхідні документи; неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору; вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з урахуванням вимог ст. 1050 ЦК України (п.п. 1.1., 1.2. § 1, п.п. 2.1., 2.2. § 2, п.п. 3.1., 3.2., 3.5. § 3, § 4, § 6, п. 7.6. § 7 Глави 16 Розділу ІІ).

Попри відсутність кредитного договору та спірність пред'явлених до стягнення сум, не перевіривши істотні для вирішення питання обставини, приватний нотаріус Завалієв А.А. на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172, вчинив 24.01.2017 за реєстровим № 842 вищезгаданий виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості. На підставі виконавчого напису постановою держвиконавця Свалявського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 04.07.2017 відкрито виконавче провадження № 54230930 (а.с. 9).

У подальшому постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 (справа № К/800/7651/17), Постанову КМ України від 26.11.2014 № 662 визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Виходячи з наведеного, нотаріус з огляду на надані йому стягувачем документи не мав належних і достатніх підстав кваліфікувати вимоги стягувача і борг, для стягнення якого банк просив вчинити виконавчий напис, безспірними. Така безспірність не була підтверджена належними документами відповідно до законодавства, натомість надані документи вочевидь вказували на необхідність додаткового з'ясування підстав для нарахування боргу та його розміру. Нотаріус, маючи відповідне право, не діяв у передбачений законодавством спосіб для з'ясування відповідних обставин, хоча перед вчиненням виконавчого напису зобов'язаний був перевірити наявність підстав для цього, зокрема, з'ясувати, чи є умови для такої дії. Банк і нотаріус не врахували, що стягнення боргу, безвідносно до факту його наявності як такого, шляхом вчинення виконавчого напису в даному випадку не може бути визнане належним способом захисту права, надає необґрунтовану перевагу кредитору і порушує права боржника. Тож нотаріус не мав належних підстав для вчинення виконавчого напису. Нотаріальна дія, нотаріальний акт оскаржуються до суду (ст. 50 ч. 1 Закону України «Про нотаріат»).

Суд першої інстанції наведене залишив поза увагою, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, тоді як сторона позивача обґрунтовано вказувала на те, що вимога стягувача не була безспірною, не ґрунтувалася на належних документах і для вчинення виконавчого напису нотаріусом умов не було. Доводи позивача відповідачем не були спростовані.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію, відповідні доводи якої заслуговують на увагу, слід задовольнити, рішення суду, що не відповідає вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, скасувати, позов задовольнити визнавши виконавчий напис нотаріуса про стягнення з ОСОБА_2 коштів таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Свалявського районного суду від 1 лютого 2018 року скасувати, позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» і приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити, виконавчий напис, вчинений 24 січня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. за реєстровим № 842 про стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» () невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору від 7 травня 2010 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 4 жовтня 2016 року грошових коштів у сумі 46986,06 грн (сорок шість тисяч дев'ятсот вісімдесят шість гривень 06 коп.) з урахуванням заборгованості: за тілом кредиту у розмірі 21320,84 грн, за відсотками у розмірі 6870,18 грн, пені за прострочене зобов'язання у розмірі 18483,46 грн, пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірі 1150,00 грн, фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн, відсоткової частини штрафу у розмірі 2213,62 грн, з них 3552,04 грн внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015, стягнення здійснюється за період з 7 травня 2010 року по 4 жовтня 2016 року, визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 960,00 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 24 липня 2018 року.

Судді