КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 359/9095/17

провадження № 22-ц/824/2339/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

за участі секретаря - Булах А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2018 року у складі судді Журавського В.В.

у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 листопада 2008 року відповідач отримала від позивача в борг грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, які зобов'язалася повернути до 01 листопада 2009 року та, з урахуванням процентів, повернути борг у розмірі 19600 доларів США. У разі не повернення грошових коштів у строк до 01 листопада 2009 року ОСОБА_2 зобов'язалась сплачувати відсотки у розмірі 150 доларів США на місяць. На підтвердження отримання грошових коштів від позивача ОСОБА_2, надала власноручно написану розписку від 01 листопада 2008 року. Оскільки у визначений розпискою строк відповідач кошти не повернула, 13 вересня 2017 року представник позивача адвокат ОСОБА_4 надіслав боржнику листа - вимогу про повернення боргу, проте, така вимога залишилася без реагування, тому позивач просила позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 269600 гривень, проценти за період з 02 листопада 20008 року по 01 листопада 2009 року у розмірі 528 416 гривень, проценти за період з 02 листопада 2009 року по 08 листопада 2017 року у розмірі 388 224 гривень, а також інфляційні втрати у розмірі 427 855 гривень 20 копійок.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 02.10.2018 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову , посилаючись на те, що рішення суд ухвалив з порушенням норм матеріального та процесуального права, не надав належної правової оцінки доказам та фактичним обставинам справи.

Вказує,що суд помилково відмовив у задоволенні позову, застосувавши позовну давність, оскільки умови договору позики, визначені у розписці, містять зобов'язання боржника сплачувати проценти і надалі, після закінчення строку повернення коштів, тобто після 01 листопада 2009 року, що свідчить про припинення зобов'язання лише у разі його повного виконання. З урахуванням цих обставин, представник позивача надав до апеляційної скарги заяву про поновлення строку позовної давності, обґрунтовуючи поважність причин пропуску такого строку тим, що після закінчення трьох років, необхідних для пред'явлення вимог , позивач, у силу об'єктивних обставин, не мала змоги звернутися до суду, оскільки її чоловік хворів на тяжку хворобу та 11 січня 2017 року помер, а на даний час хворіє і її син.

Уважає, що закінчення строку позовної давності для пред'явлення вимоги по сумі боргу не означає закінчення строку позовної давності по сплаті погоджених сторонами процентів у розмірі 150 доларів США, які відповідач повинна була сплачувати щомісяця у разі невиконання зобов'язань за розпискою.

Відповідач своїм правом не скористалась, відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду не надіслала.

Позивач та її представник у судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що про порушення своїх прав щодо неповернення суми позики позивач повинна була дізнатися ще 01 листопада 2009 року, до якого зобов'язалась повернути грошові кошти відповідач. Проте, позивач звернулася в суд із зазначеним позовом про стягнення суми позики з урахуванням процентів лише 09 листопада 2017 року, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 01 листопада 2008 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 в борг грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США строком на один рік, а остання зобов'язалася повернути борг до 01 листопада 2009 року з процентами у розмірі 19600 доларів США. Крім того, у разі неповернення грошових коштів у строк до 01 листопада 2009 року, ОСОБА_2 зобов'язалась сплачувати проценти у розмірі 150 доларів США щомісячно. Вказана обставина підтверджується копією розписки від 01 листопада 2008 року (а.с. 6).

У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що у строк, визначений розпискою, а саме до 01 листопада 2009 року, ОСОБА_2 не повернула грошові кошти.

У відповідності до положення ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом, передбаченим ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Судом установлено, що про порушення своїх прав щодо неповернення суми позики ОСОБА_1 повинна була дізнатися ще 01 листопада 2009 року, тобто зі строку, визначеного розпискою, до якого ОСОБА_2 зобов'язалась повернути грошові кошти.

Тоді як з позовом про стягнення суми позики з урахуванням процентів ОСОБА_1 звернулась лише 09 листопада 2017 року, що підтверджується відміткою «Укрпошти» на поштовому конверті, в якому позовна заява надійшла до суду (а.с.15).

Зважаючи на це, колегія погоджується з висновком місцевого суду, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду з вказаним позовом в частині позовних вимог про стягнення суми боргу у розмірі 10 000 доларів США та відсотків у розмірі 19 600 доларів США, що станом на день звернення до суду було еквівалентно відповідно 269 600 гривень та 528 416 гривень, а також процентів за користування грошовими коштами за період з 02 листопада 2009 року по 08 листопада 2017 року у розмірі 388 224 гривень.

До вказаного висновку суд доходить також з огляду на необґрунтованость доводів представника позивача, викладених у відповіді на відзив. Зокрема, з його доводів убачається, що аналізуючи зміст розписки від 01 листопада 2008 року сторонами по справі не було визначено кінцевого строку виконання зобов'язань щодо повернення грошових коштів, тому 13 вересня 2017 року позивач направила відповідачу письмову вимогу про повернення грошових коштів (а.с.7). Вказана вимога була отримана ОСОБА_2 20 жовтня 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.8). Зважаючи на те, що відповідач не повернула грошові кошти у 7-денний строк, визначений вимогою про повернення грошових коштів, тому позивач звернулась до суду.

Згідно з положенням абзацу 2 частини першої статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до змісту розписки від 01 листопада 2008 року ОСОБА_2 отримала в борг суму у розмірі 10 000 доларів США на строк один рік до 01 листопада 2009 року.

Зважаючи на це, до спірних правовідносин не підлягає застосування положення абзацу 2 частини першої статті 1049 ЦК України, оскільки умовами розписки було чітко передбачено строк виконання зобов'язання.

Згідно з ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч цьому, позивач та її представник не подали до суду клопотання про поновлення строку позовної давності з вказівкою на поважні причини, які зумовили неможливість використати своє право на судовий захист порушених прав у межах строку позовної давності, тобто звернутись до суду з відповідним позовом.

У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом установлено, що до основної вимоги про стягнення боргу строк позовної давності сплинув, що є підставою для відмови у позові, не можуть бути задоволені і позовні вимоги щодо стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних з огляду на те, що ці вимоги є похідними від основної вимоги, у задоволенні якої суд відмовляє.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що позивачами не було доведено завдання їм шкоди внаслідок дій чи бездіяльності відповідачів, що є процесуальним обов'язком позивачів, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Зазначені доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2018 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна