Провадження №2/447/24/18
Справа №447/905/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

21.09.2018 року Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Павліва В.Р.,

за участю секретаря судового засідання Волківської-Любінської Н.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №447/905/18 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації, приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5, прокурор Золочівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 про визначення часток у спадковому майні та визнання права власності,

інтереси позивачів представляли: законний представник неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та адвокат ОСОБА_7,

інтереси відповідача представляв ОСОБА_8,

Процесуальні дії у справі.

08.04.2016 ОСОБА_1 подала позов в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_2 відповідно до якого просила визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_9 в частині, що стосується майна на яке спадкодавець не мала права на день смерті, визнати за ОСОБА_4 право на 4/9 частки будинку №15 на вул. Міцкевича у м. Миколаєві Львівської області, визнати за нею та її неповнолітніми дітьми право власності на 5/9 частки будинку №15 на вул. Міцкевича у м. Миколаєві Львівської області. В обґрунтування позову навела таке. 22.06.2003 позивач ОСОБА_1 одружилася з ОСОБА_10 У них народилося двоє дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 23.09.2003 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3. Її діти зареєстровані у вказаному будинку з народження. Власником будинку до 01.10.2004 була ОСОБА_11, а з 23.05.2005 право власності перейшло до ОСОБА_9 У 2003 році ОСОБА_1, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за спільною домовленістю розпочали капітальний ремонт будинку та перепланування. ОСОБА_9 працювала за кордоном та пересилала кошти на ремонт. ОСОБА_1 і ОСОБА_10 вкладали в ремонт спільні кошти та працю, крім того ОСОБА_10 витратив на ремонт свої дошлюбні заощадження. Ремонт закінчили у 2015 році. В результаті проведення відповідних робіт було створено нове майно, власниками якого у рівних частинах були: ОСОБА_1, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 16.01.2015 помер ОСОБА_10 Спадкоємцями І черги до майна ОСОБА_10 були: ОСОБА_9 (мати), ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_2 і ОСОБА_2 (діти). 03.01.2016 ОСОБА_9 померла. За життя вона склала заповіт на користь свого брата ОСОБА_4, який є спадкоємцем до її майна. Таким чином, ОСОБА_9 на день смерті не була власником цілого спірного будинку, а отже зазначений будинок не може бути успадкований відповідачем.

03.06.2016 суд відкрив провадження у справі.

16.06.2016 позивач подала заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої відмовлено 21.06.2016.

14.07.2016 позивач подала клопотання про витребування доказів. 11.08.2016 суд задовольнив зазначене клопотання.

11.08.2016 позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої змінила позовні вимоги на такі: визначити, що частка ОСОБА_9 у спірному будинку на час її смерті становила 1/3 ідеальних частин будинку; визначити, що частка ОСОБА_10 у спірному будинку на час його смерті становила 1/3 ідеальних частин будинку; визначити, що частка ОСОБА_1 у спірному будинку становить 1/3 ідеальних частин будинку; визначити, що частка ОСОБА_9 у будівельних матеріалах та конструктивних елементах, використаних при здійсненні надбудови над прибудованою частиною будинку та надбудови над балконом у спірному будинку на час її смерті становила 1/3 ідеальних частин; визначити, що частка ОСОБА_10 у будівельних матеріалах та конструктивних елементах, використаних при здійсненні надбудови над прибудованою частиною будинку та надбудови над балконом у спірному будинку на час його смерті становила 1/3 ідеальних частин; визначити, що частка ОСОБА_1 у будівельних матеріалах та конструктивних елементах, використаних при здійсненні надбудови над прибудованою частиною будинку та надбудови над балконом у спірному будинку становить 1/3 ідеальних частин; зобовязати ОСОБА_4 не чинити позивачам перешкоди в користуванні спірним будинком та вселити позивачів у спірний будинок.

22.09.2016 відповідач подав клопотання про долучення доказів та заяву про виклик свідків; позивач подала заяву про забезпечення доказів.

22.09.2016 суд відмовив у задоволенні заяви позивача про забезпечення доказів.

13.10.2016 позивач подала заяву про долучення доказів та клопотання про призначення судової інженерно-технічної експертизи.

24.11.2016 суд задовольнив клопотання позивача та призначив у справі судову інженерно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинив.

25.07.2017 позивач подала клопотання про забезпечення позову, у задоволенні якого 25.07.2017 відмовлено.

25.07.2017 позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої вказала, що з урахуванням висновку експерта змінює свої позовні вимоги на такі: визначити, що частка померлої ОСОБА_9 в праві спільної сумісної власності у будинку №15 на вул. Міцкевича в м. Миколаїв Львівської області на час її смерті 03.01.2016, становила 56/150; визначити, що частка померлого ОСОБА_10 в праві спільної сумісної власності у будинку №15 на вул. Міцкевича в м. Миколаїв, Львівської області на час його смерті 16.01.2015, становила 47/150; визнати за ОСОБА_1 право власності на 47/150 ідеальних частин будинку №15 на вул. Міцкевича в м. Миколаїв, Львівської області; визначити, що частка, яка належала ОСОБА_9 в праві спільної сумісної власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, використані при здійсненні надбудови над прибудованою частиною будинку, завдяки чому утворилась мансардна кімната, та надбудови над балконом, завдяки чому утворилась лоджія, в будинку №15 на вул. Міцкевича в м. Миколаїв, Львівської області (а саме: блоки віконні ПВХ 1,1х0,55 2 шт.; блоки віконні ПВХ 1,1х0,9 2 шт.; блоки віконні ПВХ 1,1х1,1 1 шт.; блоки віконні ПВХ 1,24х1,3 2 шт.; гіпсові вяжучі Г-з 0,00033 т; герметик силіконовий 0,504 л; дошки не обрізні з хвойних порід, довжина 4-6,5 м, усі ширини, товщина 25 м, ІІІ сорт 0,000155 м3; дошки обрізні з хвойних порід, довжина 4-6,5 м, ширина 75-150 мм, товщина 25 мм, ІV сорт 0,0033 м3; дюбель-шурупи 100х10мм 17 шт.; опалубка розбірна із щитів, ширина 2000 мм, товщина 40 мм-1,5 м2; піна монтажна 1,26 л; розчин готовий кладковий важкий цементно-вапняковий, марка М25- 2,23 м3; розчин готовий опоряджувальний вапняковий 1:2,5 0,0869 м3; розчин готовий опоряджувальний цементно-вапняковий 1:1:6 0,455 м3; сітка дротяна ткана з квадратними чарунками №05 без покриття 0,29 м2; сталеві деталі риштувань 0,15 т; цегла керамічна, силікатна або порожниста 3 664 шт.) на час її смерті 03.01.2016 становила 1/3 ідеальну частину; визначити, що частка, яка належала ОСОБА_10 в праві спільної сумісної власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, використані при здійсненні надбудови над прибудованою частиною будинку, завдяки чому утворилась мансардна кімната, та надбудови над балконом, завдяки чому утворилась лоджія, в будинку №15 на вул. Міцкевича в м. Миколаїв, Львівської області (а саме: блоки віконні ПВХ 1,1х0,55 2 шт.; блоки віконні ПВХ 1,1х0,9 2 шт.; блоки віконні ПВХ 1,1х1,1 1 шт.; блоки віконні ПВХ 1,24х1,3 2 шт.; гіпсові вяжучі Г-з 0,00033 т; герметик силіконовий 0,504 л; дошки не обрізні з хвойних порід, довжина 4-6,5 м, усі ширини, товщина 25 м, ІІІ сорт 0,000155 м3; дошки обрізні з хвойних порід, довжина 4-6,5 м, ширина 75-150 мм, товщина 25 мм, ІV сорт 0,0033 м3; дюбель-шурупи 100х10мм 17 шт.; опалубка розбірна із щитів, ширина 2000 мм, товщина 40 мм-1,5 м2; піна монтажна 1,26 л; розчин готовий кладковий важкий цементно-вапняковий, марка М25- 2,23 м3; розчин готовий опоряджувальний вапняковий 1:2,5 0,0869 м3; розчин готовий опоряджувальний цементно-вапняковий 1:1:6 0,455 м3; сітка дротяна ткана з квадратними чарунками №05 без покриття 0,29 м2; сталеві деталі риштувань 0,15 т; цегла керамічна, силікатна або порожниста 3 664 шт.) на час його смерті 16.01.2015 становила 1/3 ідеальну частину; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 ідеальну частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних при здійсненні надбудови над прибудованою частиною будинку, завдяки чому утворилась мансардна кімната, та надбудови над балконом, завдяки чому утворилась лоджія, в будинку №15 на вул. Міцкевича в м. Миколаїв, Львівської області (а саме: блоки віконні ПВХ 1,1х0,55 2 шт.; блоки віконні ПВХ 1,1х0,9 2 шт.; блоки віконні ПВХ 1,1х1,1 1 шт.; блоки віконні ПВХ 1,24х1,3 2 шт.; гіпсові вяжучі Г-з 0,00033 т; герметик силіконовий 0,504 л; дошки не обрізні з хвойних порід, довжина 4-6,5 м, усі ширини, товщина 25 м, ІІІ сорт 0,000155 м3; дошки обрізні з хвойних порід, довжина 4-6,5 м, ширина 75-150 мм, товщина 25 мм, ІV сорт 0,0033 м3; дюбель-шурупи 100х10мм 17 шт.; опалубка розбірна із щитів, ширина 2000 мм, товщина 40 мм-1,5 м2; піна монтажна 1,26 л; розчин готовий кладковий важкий цементно-вапняковий, марка М25- 2,23 м3; розчин готовий опоряджувальний вапняковий 1:2,5 0,0869 м3; розчин готовий опоряджувальний цементно-вапняковий 1:1:6 0,455 м3; сітка дротяна ткана з квадратними чарунками №05 без покриття 0,29 м2; сталеві деталі риштувань 0,15 т; цегла керамічна, силікатна або порожниста 3 664 шт.); визначити, що частка, яка належала ОСОБА_9 в праві спільної сумісної власності на огорожу (включаючи ворота та хвіртку), яка встановлена по всьому периметру прибудинкової території будинку №15 на вул. Міцкевича в м. Миколаїв, Львівської області, на час її смерті 03.01.2016 становила 1/3 ідеальну частину; визначити, що частка, яка належала ОСОБА_10 в праві спільної сумісної власності на огорожу (включаючи ворота та хвіртку), яка встановлена по всьому периметру прибудинкової території будинку №15 на вул. Міцкевича в м. Миколаїв, Львівської області, на час його смерті 16.01.2015 становила 1/3 ідеальну частину; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 ідеальну частину огорожі (включаючи ворота та хвіртку), яка встановлена по всьому периметру прибудинкової території будинку №15 на вул. Міцкевича в м. Миколаїв, Львівської області; визнати за ОСОБА_1 право власності на меблі та побутову техніку, які знаходяться в будинку №15 на вул. Міцкевича в м. Миколаїв, Львівської області, а саме: шафу купе (каркас ДСП, фасад-дзеркало) 5-ти дверну - 1 шт.; тумби - 2 шт. та полиці - 2 шт. в комплекті з шафою купе (верх, низ); ліжко (матеріал: дуб з вставками із червоного дерева, приблизно 2000 х 2000 мм) - 1 шт.; стіл туалетний з дзеркалом (дуб з вставками із червоного дерева) - 1 шт.; тумби приліжкові (дуб з вставками із червоного дерева) - 2 шт.; матрац ортопедичний - 1 шт.; люстру - 1 шт.; бра - 1 шт.; карниз кований - 1 шт.; тюнер - 1 шт.; комод (матеріал: дуб з вставками із червоного дерева) - 1 шт.; ліжко односпальне в комплекті з висувними шухлядами - 1 шт.; матрац ортопедичний - 1 шт.; шафу однодверну (з 2 шухлядами) - 1 шт.; книжкову шафу - 1 шт.; полицю над ліжком - 1 шт.; стіл компютерно-письмовий - 1 шт.; тумби навісні (1- чотирьох дверна, 2-га- двох дверна) - 2 шт.; тумбу (низ) чотирьохдверну - 1 шт.; скляні декоративні полиці - 2 шт.; люстру - 1 шт.; комод - 1 шт.; шафу купе (каркас ДСП, фасад-дзеркало) - 1 шт.; шафу навісну 2-х дверну (дуб) - 1 шт.; тумбу для взуття 2-х дверну (дуб) - 1 шт.; стелаж кутовий - 1 шт.; тумбу навісну 2-х дверну (дуб) - 1 шт.; тумбу 2-х дверну (дуб) - 1 шт.; карниз кований - 2 шт.; люстру - 2 шт.; кухонну кутову стінку - 1 шт.; витяжку - 1 шт.; газову плиту - 1 шт.; холодильник - 1 шт.; кухонний куток комплект (деревяний вишня) - 1 шт.; телевізор - 1 шт.; тюнер - 1 шт.; полицю настінну під телевізор - 1 шт.; люстру - 1 шт.; зобовязати ОСОБА_4 та ОСОБА_12 не чинити позивачам перешкоди в користуванні будинком №15 на вул. Міцкевича в м. Миколаїв, Львівської області та вселити позивачів в спірний будинок.

25.07.2017 та 26.09.2017 позивач подала клопотання про долучення доказів та клопотання про допит свідків.

10.10.2017 представник відповідача подав клопотання про витребування доказів і заяву про допит свідків.

Також, 10.10.2017 представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, відповідно до якого зазначив таке. ОСОБА_10 не мав стабільної роботи, а отже і коштів на проведення ремонту будинку. Ремонт розпочали лише після того, як ОСОБА_9 поїхала на роботу за кордон. З серпня 2014 року ОСОБА_1 не проживала разом з ОСОБА_10, що стверджується позовом про розірвання шлюбу. 25.05.2015 постановлено ухвалу про затвердження мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 відповідно до якої сторони врегулювали всі майнові спори. Позивачі не надали доказів того, що ремонтні роботи були проведені за участю ОСОБА_1 Спірний будинок не можна вважати новоствореним майном, що підтверджується правовою позицією ВС України від 118.11.2015 у справі №6-1858цс15. Добудову літньої кухні, прибудову сараю, сіней провела ще ОСОБА_11 Право власності на це майно виникло у неї на підставі рішення від 25.12.1991 №234. Після смерті ОСОБА_11 власником будинку стала ОСОБА_9 Тому, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

11.10.2017 позивач подала заяву про залишення без розгляду позовної вимоги про зобовязання ОСОБА_4 та ОСОБА_12 не чинити позивачам перешкоди в користуванні будинком №15 на вул. Міцкевича в м. Миколаїв, Львівської області та вселення позивачів в спірний будинок. 14.11.2017 подала заяву про відкликання заяви від 11.10.2017.

13.11.2017 позивач подала заяву про розєднання позовних вимог і виділення позовної вимоги щодо зобовязання ОСОБА_4 та ОСОБА_12 не чинити позивачам перешкоди в користуванні будинком №15 на вул. Міцкевича в м. Миколаїв, Львівської області та вселення позивачів в спірний будинок, в окреме провадження. 14.11.2017 зазначені позовні вимоги виділено у окреме провадження.

30.05.2018 позивач подала клопотання про долучення доказів.

04.06.2018 відповідач подав заяву про відвід судді.

04.06.2018 суд зупинив провадження у справі до розгляду заяві відповідача про відвід судді.

06.06.2018 суд відмовив у задоволенні заяви про відвід судді.

Представник органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації у ході судового розгляду зазначила, що позов підтримує, просила такий задовольнити.

Від приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5 надійшло клопотання про проведення судового розгляду у її відсутності, крім того у клопотанні зазначено, що вона не має зацікавленості у розгляді справи.

Прокурор Золочівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 пояснив, що має існувати правова підстава, на якій особа могла б володіти майном, вважав, що частки у спільному майні подружжя є рівними, мати покійного чоловіка позивача успадкувала житловий будинок, а тому позов слід задоволити.

Суд встановив:

Відповідно до акту від 10.02.1960 будівництво будинку №15 на вул. Міцкевича, у м. Миколаїв Львівської області було закінчено і введено будинок в експлуатацію. Будинок одноповерховий з верандою, опалення будинку газове, загальна площа будинку 108,29 кв. м, житлова площа 53,5 кв.м.

Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи №753 на спірний будинок, він до 1992 року належав на праві власності ОСОБА_13, площа спірного будинку з моменту його побудови змінилася несуттєво. Зокрема, змінилася з запланованої 106,2 кв. м на 115,4 кв. м. Ці зміни відбулися ще до переходу права власності від ОСОБА_11 до ОСОБА_9

З 1992 року власником спірного житлового будинку стала дружина ОСОБА_13 ОСОБА_11, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.05.2005, зареєстрованим в реєстрі за №1295. Згідно з рішенням від 25.12.1991 №234 виконавчий комітет Миколаївської міської ради вирішив узаконити ОСОБА_11 самовільно побудовану літню кухню, збільшені розміри сараю і сіней, розміром 2,8 м х 5,45 м. Відповідно до рішення від 31.08.2004 №233 ОСОБА_11 надано дозвіл на збір документів для узаконення самовільно збудованої літньої кухні, добудови сараю та сіней. Відповідно до квитанцій від 03.06.2004 №1881 та №1873 ОСОБА_11 сплатила за проект та за технічні умови 74,30 гривень та 41,39 гривень відповідно.

01.10.2004 ОСОБА_11 померла. За життя вона склала заповіт згідно з яким заповіла належний їй будинок доньці ОСОБА_9. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.05.2005, зареєстрованим в реєстрі за №1295 ОСОБА_9 набула право власності на житловий будинок №15 на вул. Міцкевича у м. Миколаїв Львівської області. Опис успадкованого майна: будинок цегляний, загальною площею 115,4 кв.м, складається з однієї кухні та трьох житлових кімнат, площею 53,5 кв.м, з господарськими будівлями: цегляною літньою кухнею, цегляним сараєм, огорожею, воротами, замощенням, колодязем.

Відповідно до паспорта громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_9 з 2003 року регулярно виїжджала в Республіку Італія. Учасники визнають, що ОСОБА_9 з 2003 року тривалий час працювала в Італії, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а тому відповідно до ст.82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Згідно з угодою від 21.08.2008 №0970001 ОСОБА_9 зобовязалася погасити заборгованість за газопостачання, що виникла у звязку з користування комунальними послугами у спірному будинку, незважаючи на те, що у будинку на той час вона фактично не проживала, оскільки працювала за кордоном.

ОСОБА_9 доводилася ОСОБА_10 матірю. Відповідно до свідоцтва про одруження від 22.06.2002 серії І-СГ №124918, ОСОБА_10 22.06.2002 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1. У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується свідоцтвами про народження дітей від 28.01.2003 серії І-СГ №277718 та від 14.08.2013 серії І-СГ №378638.

ОСОБА_10 замовив проект газифікації будинку у лютому 2007 року, що стверджується копією робочого проекту. Відповідно до трудової книжки ОСОБА_10 з 2002 року він переважно не працював, отримував допомогу по безробіттю. Працював лише у періоди: з 05.07.2004 по 16.09.2004; з 01.06.2006 по 18.05.2007; з 02.07.2008 по 05.01.2009 та з 01.04.2010 по 31.12.2010.

Відповідно до інформації з відділення ПФУ, ОСОБА_1 отримувала пенсію у таких розмірах: за 2005 рік у розмірі 4694,20 гривень; за 2006 рік у розмірі 6624,66 гривень; за 2007 рік у розмірі 9364,65 гривень; за 2008 рік у розмірі 20127,68 гривень; за 2009 рік у розмірі 26081,40 гривень; за 2010 рік у розмірі 26404,16 гривень; за 2011 рік у розмірі 36341,30 гривень; за 2012 рік у розмірі 46911,01 гривень; за 2013 рік у розмірі 27352,63 гривень; за 2014 рік у розмірі 14616,00 гривень; за 2015 рік у розмірі 68645 гривень; з січня по травень 2016 року у розмірі 38318,43 гривень.

Відповідно до накладних (акр. спр. 57-60 том 2) було придбано побутову техніку та будівельні матеріали.

Згідно з квитанціями від 28.10.2009, від 25.01.2009 та від 17.08.2009 у спірний будинок замовили прихожу, шафу купе та меблі у дитячу кімнату на загальну суму 32300,00 гривень, замовник ОСОБА_10 на квитанціях її підпис.

Відповідно до заповіту, посвідченого 12.03.2008 та зареєстрованого в реєстрі за №1240 ОСОБА_9 заповіла все належне їй на день смерті майно своєму синові ОСОБА_10

13.08.2014 ОСОБА_1 подала заяву про розірвання шлюбу з ОСОБА_10 покликаючись на те, що стосунки у них зіпсувалися, ОСОБА_10 не утримує сімю, не бере участі у веденні домашнього господарства, не займається вихованням дітей. 12.12.2014 ОСОБА_1 подала позов про стягнення з ОСОБА_10 аліментів, відповідно до якого зазначила, що шлюбні стосунки між ними припинено з серпня 2014 року і з цього часу вона з дітьми проживає окремо.

25.05.2015 Миколаївський районний суд Львівської області у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про витребування майна з чужого незаконного володіння затвердив мирову угоду, відповідно до умов якої сторони врегулювали претензії щодо майнових прав на транспортні засоби і засвідчили, що на момент затвердження мирової угоди між ними відсутні будь-які інші неврегульовані вимоги майнового характеру. Суду не надано копії матеріалів зазначеної справи для огляду, а отже суд не може встановити підстави з яких ОСОБА_1 предявила позов до ОСОБА_9 Однак, згідно з положеннями ЦПК України, які діяли на момент постановлення зазначеної ухвали предметом мирової угоди могло бути лише майно щодо якого заявлено позовні вимоги і її положення не могли виходити за межі предмета позову. Отже суд не буде покликатися на доводи відповідача щодо відсутності між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 будь-яких майнових спорів станом на 25.05.2015.

16.01.2015 помер ОСОБА_10, що стверджується свідоцтвом про смерть від 04.02.2015 серії І-СГ №374216. 31.02.2015 ОСОБА_9 склала новий заповіт, який зареєстрований в реєстрі за №304, відповідно до якого заповіла все належне їй на день смерті майно своєму братові ОСОБА_4.

03.01.2016 померла ОСОБА_9 Це стверджується свідоцтвом про смерть від 19.02.2016 серії І-СГ №424143. З матеріалів спадкової справи №2/2016 до майна ОСОБА_9 встановлено таке. 15.01.2016 ОСОБА_4 подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, як спадкоємець за заповітом. Відповідно до будинкової книги та довідки від 13.01.2016 №313 позивачі зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно з актами від 24.01.2015, від 24.02.2015, від 24.06.2015, від 12.01.2016, від 21.03.2016 та від 30.06.2016 позивачі не проживали за місцем своєї реєстрації.

Надані суду фотографії (арк. спр. 12-42 том 2) підтверджують, що у спірному будинку проведено ремонт.

Згідно з висновком судової інженерно-технічної експертизи від 30.05.2017 №03/17с вартість спірного будинку після проведеного у період з 2005 року по 2013 рік ремонту становить 1177883,00 гривень; вартість проведених робіт становить 1101472,00 гривень; частка вартості ремонту становить 94/100; вартість використаних для самочинного будівництва матеріалів становить 22666,80 гривень; вартість огорожі становить 143546,00 гривень. Зазначеним висновком встановлено лише оціночну вартість майна, однак, не встановлено періоду здійснення ремонтних робіт, а тому зазначені обставини підлягають доведенню.

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 19.03.2018 №03/17 встановлено, що висновок експерта є неповним, необґрунтованим та не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, а тому викликає сумніви у його правильності. Сторона позивача з приводу цього доказу зазначила, що особа, яка виконала консультативний висновок не є експертом, а отже зазначений документ не може бути доказом у справі. Відповідно до ст.74 ЦПК України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, повязаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Таким чином, спеціаліст може бути залучений лише судом. Враховуючи наведене, суд не має можливості переконатися у кваліфікації особи, яка надала консультативний висновок і сам висновок не відповідає вимогам ЦПК України, а докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом згідно зі ст.78 ЦПК України суд не може брати до уваги.

Відповідно до показань експерта ОСОБА_14 він проводив судову інженерно-технічну експертизу. Матеріали для проведення експертизи приймав за погодженням зі сторонами. Висновок зробив без технічного паспорта на будинок. Визнав, що у розрахунках допустив рахункову помилку. Для того, щоб провести експертизу він один раз проводив огляд будинку і один раз зустрічався зі сторонами.

Згідно з висновком експерта від 19.05.2018 №04/18с за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, вартість ремонту у будинку №15 на вул. Міцкевича у м. Миколаїв Львівської області становить 857728,00 гривень, а частка вартості зазначених робіт 73/100.

У судовому засіданні допитані такі свідки сторони позивача:

ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснили, що вони є родичами ОСОБА_1 Зазначили, що вони обговорили з ОСОБА_9 питання щодо проведення ремонту і з її дозволу розпочали ремонтні роботи. У проведенні ремонту брали участі усією родиною.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що ОСОБА_10 був бригадиром. Сам робіт не виконував. Роботи виконували майстри, а ОСОБА_10 контролював.

ОСОБА_19 у судовому засіданні дав такі показання. У період з 2008-2010 ОСОБА_10 попросив його зробити огорожу і оплатив його роботу. ОСОБА_10 трохи допомагав, але в основному роботу виконав свідок.

ОСОБА_20 пояснив суду таке. ОСОБА_10 просив його допомогти у проведенні ремонтних робіт. Свідок допомагав. Керував проведенням робіт ОСОБА_10 Свідок був залучений до проведення ремонтних робіт у будинку, а саме до: монтажу гіпсокартонного перекриття, заливання стяжки, штукатурки тощо. Зазначив, що у період коли він працював монтували кухню.

Свідок ОСОБА_21 дав такі показання. Спірний будинок потребував ремонту. Організацією проведення ремонту займався ОСОБА_10 Він проводив оплату за виконану роботу. Зі свідком ОСОБА_10 розраховувався гривнями, однак, свідок бачив, як для проведення розрахунків ОСОБА_10 обмінював євро. Свідок робив у будинку спальню і прихожу, а також двері і плінтуси.

ОСОБА_22 пояснив суду, що він виготовляв сходи. Свідок перебував з ОСОБА_10 у дружніх стосунках, був у нього дружбою на весіллі. Ремонтні роботи у будинку проводили колеги ОСОБА_10 За роботу розраховувався ОСОБА_10 Свідок зичив ОСОБА_10 гроші.

Крім того, суд допитав свідків про допит яких заявляв відповідач. Зокрема, свідок ОСОБА_23 пояснила, що з відповідачем перебуває у дружніх стосунках, з позивачем у неприязних. З її слів ОСОБА_1 перебувала у неприязних стосунках з ОСОБА_9 Зі спірного будинку ОСОБА_1 виїхала і казала, що повернеться лише тоді коли ОСОБА_9 помре. Фактично ОСОБА_1 проживала в с. Держів і її чоловік приїжджав до неї час від часу. ОСОБА_9 тривалий час працювала в Італії і надсилала гроші на проведення ремонту. Свідок також зазначила, що вона все життя проживала у сусідньому будинку і ствердила, що площа будинку після проведення ремонту не змінилася.

Свідок ОСОБА_24 дала такі показання. Вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_9 За життя ОСОБА_9 допомагала своєму синові та його сімї. Спірний будинок не був у поганому стані, просто потребував санітарного ремонту. У будинку були меблі, але не нові, тому після одруження ОСОБА_10 і ОСОБА_1 вирішили поміняти меблі. ОСОБА_9 працювала за кордоном і пересилала гроші сину. На заробітки ОСОБА_9 виїхала ще до весілля сина. ОСОБА_10 постійної роботи не мав, отримував допомогу по безробіттю. Межі будинку після проведеного ремонту не змінилися.

Суд встановив, що свідки є родичами або друзями сторін, які подали клопотання про їх виклик у судове засідання та допит. Тому, їх показання суд оцінюватиме критично. Зокрема, перевірятиме їх на відповідність письмовим доказам і покладе в основу рішення суду свідчення, лише у тій частині, в якій вона відповідатимуть письмовим доказам наданим сторонами.

Оцінка суду.

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами ЦК України.

Відповідно до ст.101 ЦК УРСР в особистій власності громадянина може бути один жилий

будинок (або частина його).

Судом встановлено, що з моменту побудови спірний будинок належав на праві власності сімї ОСОБА_23. Зокрема, він був збудований (створений) ОСОБА_13 ще у 1960 році, що стверджується матеріалами інвентарної справи, внаслідок чого у ОСОБА_13 виникло право власності на жилий будинок. Після його смерті право власності на зазначене майно перейшло до його дружини, ОСОБА_11, після смерті якої майно успадкувала їх донька ОСОБА_9 ОСОБА_10 не був власником зазначеного майна та не мав частки у праві власності. З моменту побудови площа будинку змінилася не суттєво. Рішення про узаконення самовільних добудов були видані ще ОСОБА_11

Спочатку позивач покликалася на те, що з 2003 року у будинку почалася перебудова і капітальний ремонт. Згідно з заявою про уточнення позовних вимог позивач зазначила, що перебудова і ремонт почалися з 2005 року і тривали до 2013 року. Проведення будівельних та ремонтних робіт відбувалося зі згоди ОСОБА_9, яка була власником будинку на той час. При цьому позивач покликається на ст. 357, 368 ЦК України та ст.392 ЦК України.

Статті 357, 368 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки врегульовують правовий режим майна, яке перебуває у спільній сумісній чи у спільній частковій власності кількох осіб.

Згідно з правовстановлюючими документами спірний будинок належав ОСОБА_9 на праві власності. Таким чином, ОСОБА_9 була титульним власником спірного майна. Судом встановлено, що в період з 2005 року по 2013 рік на визначених законом підставах не було проведено добудови чи збільшення площі спірного будинку. Сторона позивачів за час судового розгляду не надала суду доказів того, що ОСОБА_9 надавала свою згоду на проведення капітального ремонту будинку ОСОБА_1 чи ОСОБА_10 Отже, правовий режим майна не може визначатися на підставі ст.357 чи ст.368 ЦК України, що стосуються спільної власності кількох осіб.

Позивач також помилково покликається на ст.392 ЦК України, оскільки положеннями цієї статті надано право виключно власнику майна звертатися з таким позовом до суду за обставин викладених у статті: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобовязальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобовязальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобовязального права); або у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В даному випадку позивач предявила позов, який за своєю природою є позовом про набуття права власності на новостворене чи реконструйоване нерухоме майно, тому вирішуючи спір слід керуватися нормами ЦК України про набуття права власності.

Так, відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Судом встановлено, що в результаті проведення ремонтних робіт площу спірного будинку не було збільшено, таким чином, не відбулося створення нового майна. Крім того, за дозволом на проведення реконструкції ніхто не звертався. Враховуючи досліджені у ході судового розгляду докази суд доходить висновку, що у будинку було проведено ремонтні роботи, внаслідок чого вартість будинку збільшилася. Тому, суд відхиляє доводи сторони позивачів у цій частині.

Відповідно до ст. 332 ЦК України переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. Особа, яка самочинно переробила чужу річ, не набуває право власності на нову річ і зобов'язана відшкодувати власникові матеріалу його вартість.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Право власності на спірний будинок було зареєстроване за ОСОБА_9, тому, для того, щоб довести, що спадкодавцеві на день смерті належав не весь будинок, а лише його частина, сторона позивача повинна була довести, що у ремонтних роботах ОСОБА_1 та ОСОБА_10 брали участь з дозволу власника; їх вклад у ремонт будинку був значним, що дозволяло б суду визнати за ними право власності; а також довести розмір участі кожного з них у ремонтних роботах з метою надання суду можливості визначення частки зазначених осіб у переробленому майні.

У ході судового розгляду сторона позивача покликалася на те, що ремонтні роботи були проведені за рахунок спільних коштів ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_1 та спільної праці ОСОБА_10 та ОСОБА_1, однак, суду не надано доказів того, що ОСОБА_9, як власник будинку надала ОСОБА_10 та ОСОБА_1 дозвіл на проведення ремонтних робіт та на придбання будівельних матеріалів за їх кошти. Сторона відповідача не визнала цієї обставини і у ході судового розгляду зазначили, що ОСОБА_9 надсилала кошти для проведення ремонтних робіт у належному їй будинку, про те, щоб здійснювати ремонт за спільні кошти домовленості не було.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 в основному не працював, отримував допомогу по безробіттю і сама позивач у позовних заявах поданих до суду зазначала, що він не мав коштів навіть на утримання сімї. Тому, суд вважає недоведеною його участь у проведенні ремонтних робіт. Що стосується виготовлення за замовленням ОСОБА_10 проекту щодо газифікації, суд в цій частині бере до уваги доводи відповідачів стосовно того, що зазначений проект ОСОБА_10 замовив на прохання ОСОБА_9, оскільки вона самостійно цього зробити не могла через те, що перебувала за кордоном і відхиляє доводи сторони позивачів щодо здійснення ним робіт по підведенню газу та опалення, оскільки суду не надано доказів оплати зазначених послуг та будівельних матеріалів.

Суду надано докази того, що ОСОБА_1 в період зазначений у позовній заяві отримувала доходи. Доказів того, що зазначені кошти були витрачені на проведення ремонтних робіт у будинку чи закупівлю будівельних матеріалів суду не надано. Натомість сторона відповідача надала докази того, що позивач змушена була самостійно утримувати дітей. Сторона позивача надала суду докази того, що позивач придбавала побутову техніку та меблі. У судових дебатах представник відповідача зазначив, що визнає обставини що стосуються придбання ОСОБА_1 та ОСОБА_10 меблів та предметів побуту до будинку, оскільки вони там тривалий час проживали сімєю. Також, суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 своєю працею брала участь у виконанні будівельних робіт у будинку. Сторона позивача стверджує, що ремонтні роботи закінчилися в 2015 році, однак, судом встановлено, що з серпня 2014 року позивачі у спірному будинку не проживали. Згідно з показаннями свідків ОСОБА_1 виселилася з будинку добровільно. А отже суд доходить висновку, що у часті у проведенні ремонту з серпня 2014 року позивач брати не могла.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_10 не можуть вважатися такими, що набули право власності на частину спірного будинку, внаслідок проведення у ньому ремонту, оскільки суду не надано доказів того, що такі роботи вони проводили з дозволу власника будинку. Тому, у задоволенні позовних вимог, що визнання за ОСОБА_10 та ОСОБА_1 права власності на частину спірного будинку слід відмовити.

Сторона позивача також стверджує, що у спірному будинку було проведено добудову, яка здійснена самочинно. На підтвердження цього надали фотографії та висновок експерта.

Відповідно до ст.376 ЦПК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Як зазначено вище, сторона позивача не довела обставини щодо придбання ОСОБА_10 та ОСОБА_1 будівельних матеріалів за власні кошти. Суду також не надано доказів на підтвердження обставин, на які позивачі покликаються як на підставу своїх позовних вимог щодо проведення робіт з дозволу ОСОБА_9, яка на той момент була власником будинку та користувачем земельної ділянки. Зазначена земельна ділянка була виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку у безстрокове користування її батькові ОСОБА_13 у 1956 році, що стверджується матеріалами інвентарної справи. Крім того, згідно зі ст.376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво має право лише на відшкодування витрат на будівництво і лише у разі визнання права власності на нерухоме майно за користувачем земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Враховуючи наведене, у задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_25 та ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину (за кожним) будівельних матеріалів, використаних при здійсненні надбудови слід відмовити.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.05.2005 зазначено, що огорожа входить до складу спадщини, яку успадкувала ОСОБА_9 після смерті її матері. У ході судового розгляду сторона позивача не довела коли саме було встановлено спірну огорожу, а тому суд вважає недоведеними позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_10 права власності на 1/3 частину (за кожним) огорожі біля спірного будинку.

Відповідно до документів спірний будинок з господарськими будівлями належав на праві власності ОСОБА_9, у ході судового розгляду суду не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які у своїй сукупності були б достатніми для того, щоб зменшити частку ОСОБА_9 у спірному майні, тому суд доходить висновку, що позовні вимоги у цій частині не підлягають до задоволення.

Суду надано докази того, що з моменту реєстрації шлюбу (2002 року) до серпня 2014 року ОСОБА_10 та ОСОБА_1 проживали разом та вели спільний побут у будинку на вул. Міцкевича, 15 у м. Миколаїв Львівської області.

З показань свідків встановлено, що меблі у будинку були старі, а ОСОБА_9 (яка була власником будинку) у зазначеному будинку не проживала, оскільки працювала за межами країни. Сторона відповідача надала квитанції про придбання меблів та предметів побуту.

У судових дебатах представник відповідача визнав, що у будинку знаходилися нові меблі. З показань свідків сторони відповідача встановлено, що у спірному будинку були старі меблі, однак, ОСОБА_10 та ОСОБА_1 за час шлюбу придбали нові меблі та побутову техніку.

Відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що меблі та побутова техніка на яку позивач ОСОБА_1 просить визнати право власності були набуті ОСОБА_1 та ОСОБА_10 за час шлюбу, а отже були спільним сумісним майном подружжя.

Відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Тому, суд вважає, що позовна вимога щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на меблі та побутову техніку зазначену у позовній заяві підлягає до задоволення частково, а саме за нею слід визнати право власності на 1/2 їх частину, оскільки власником іншої частини був ОСОБА_10

Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявила 10 позовних вимог майнового характеру. Ціна позову з якої вона сплачувала судовий збір визначалася загальною вартістю спірного майна. Відповідно до квитанцій про сплату судового збору позивач сплатила судовий збір у розмірі 2617,00 гривень. Суд задовольнив частково лише одну з позовних вимог позивача, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 130,85 гривень пропорційно до задоволених позовних вимог.

Сторони не надали суду доказів, які б підтверджували розмір витрат на правову допомогу, які вони понесли або понесуть у звязку з розглядом справи. Договори про правову допомогу не містять інформації про розмір гонорарів представників сторін. Тому, суд доходить висновку, що у розподілі витрат на правову допомогу слід відмовити.

У матеріалах справи є квитанція про сплату позивачем 4000,00 гривень (арк. спр. 141 том 2) за проведення експертизи, але оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог позивача на підтвердження яких була проведена експертиза, зазначені витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Крім того, представник відповідача просив стягнути з позивачів витрати за висновок спеціаліста, однак, зазначений висновок не був покладений в основу рішення суду, оскільки був визнаний недопустимим доказом і сторона відповідача не надала квитанції про оплату послуг спеціаліста, а отже зазначені витрати не підлягають стягненню з позивачів.

ухвалив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації, приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5, прокурор Золочівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 про визначення часток у спадковому майні та визнання права власності, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину меблів та побутової техніки, які знаходяться в будинку №15 на вул. Міцкевича в м. Миколаїв Львівської області, а саме:

- шафу купе (каркас ДСП, фасад-дзеркало) 5-ти дверну - 1 шт.;

- тумби - 2 шт. та полиці - 2 шт. в комплекті з шафою купе (верх, низ);

- ліжко (матеріал: дуб з вставками із червоного дерева, приблизно 2000 х 2000 мм) - 1 шт.;

- стіл туалетний з дзеркалом (дуб з вставками із червоного дерева) - 1 шт.;

- тумби приліжкові (дуб з вставками із червоного дерева) - 2 шт.;

- матрац ортопедичний - 1 шт.;

- люстру - 1 шт.;

- бра - 1 шт.;

- карніз кований - 1 шт.;

- тюнер - 1 шт.;

- комод (матеріал: дуб з вставками із червоного дерева) - 1 шт.;

- ліжко односпальне в комплекті з висувними шухлядами - 1 шт.;

- матрац ортопедичний - 1 шт.;

- шафу однодверну (з 2 шухлядами) - 1 шт.;

- книжкову шафу - 1 шт.;

- полицю над ліжком - 1 шт.;

- стіл компютерно-письмовий - 1 шт.;

- тумби навісні (1- чотирьох дверна, 2-га- двох дверна) - 2 шт.;

- тумбу (низ) чотирьохдверну - 1 шт.;

- скляні декоративні полиці - 2 шт.;

- люстру - 1 шт.;

- комод - 1 шт.;

- шафу купе (каркас ДСП, фасад-дзеркало) - 1 шт.;

- шафу навісну 2-х дверну (дуб) - 1 шт.;

- тумбу для взуття 2-х дверну (дуб) - 1 шт.;

- стелаж кутовий - 1 шт.;

- тумбу навісну 2-х дверну (дуб) - 1 шт.;

- тумбу 2-х дверну (дуб) - 1 шт.;

- карніз кований - 2 шт.;

- люстру - 2 шт.;

- кухонну кутову стінку - 1 шт.;

- витяжку - 1 шт.;

- газову плиту - 1 шт.;

- холодильник - 1 шт.;

- кухонний куток комплект (деревяний вишня) - 1 шт.;

- телевізор - 1 шт.;

- тюнер - 1 шт.;

- полицю настінну під телевізор - 1 шт.;

- люстру - 1 шт.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 130,85 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Миколаївський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивачі: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1;

ОСОБА_2 та ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП не зазначено.

Відповідач - ОСОБА_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП не зазначено.

Треті особи: Орган опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації, місцезнаходження: вул. В.Великого, 6, м. Миколаїв, Львівська область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04056339;

Приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5, місцезнаходження: вул. І.Франка, 14/3, м. Миколаїв, Львівська область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України не зазначено;

Прокурор Золочівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6, місцезнаходження: пл. Рикон, 10а, м. Миколаїв, Львівська область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України не зазначено.

.

Суддя Павлів В. Р.