Єдиний унікальний номер: 448/753/18
Провадження № 2/448/728/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03.12.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Шегинській Л.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2, Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав до суспільної групи «робітничий двір» та належав його батькові ОСОБА_3.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_3 помер, а спадщину, яка відкрилась внаслідок його смерті прийняла спадкоємець першої черги спадкування за законом - його дружина, а його (позивача) мати ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3. померла ОСОБА_5 Остання за життя своїм майном розпорядилася та заповіла таке саме йому (позивачу). Він (позивач), як спадкоємець за заповітом, у відповідності до вимог статей 1268-1269 ЦК України фактично прийняв спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті матері ОСОБА_5

Зазначає, що з метою оформлення своїх спадкових справ звертався до Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області, де отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна спадкодавця ОСОБА_5, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 У видачі ж свідоцтва на решту спадкового майна нотаріус відмовив йому в оформленні права на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на таке.

З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, однак подала на адресу суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить слухати справу у відсутності сторони позивача.

Представник відповідача - Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить справу слухати у їх відсутності.

Представник третьої особи - завідувач Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з'явився, а подав копії сторінок спадкової справи за №140/2011, заведеної після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2., інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.09.2018р. №53418344; копії сторінок спадкової справи за №410/2013, заведеної після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3., інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.09.2018р. №53418370 та просив справу слухати у їх відсутності.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, натомість подала на адресу суду письмову заяву, в якій зазначила, що проти задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 не заперечує; жодних дій, спрямованих на прийняття спадщин, які відкрилися після смерті її батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вона не вчиняла; на спірне спадкове майно (житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1) не претендує та просить розгляд справи провести у її відсутності.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Судом встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1, 1976 року будівництва, відносилося до суспільної групи "робітничий двір", забудовником та головою якого був ОСОБА_3, що підтверджується виписками з погосподарських книг по с.Княжий Міст Мостиського району за 1986-1990р.р., 1991-1995р.р.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_3.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно із ст. 534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч. 1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або володіння спадковим майном.

Отже, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2., відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року. До складу даної спадщини входив зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та присадибна земельна ділянка на території с.Княжий Міст Мостиського району Львівської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1

Матеріалами спадкової справи за №140/2011, заведеної після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2., та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.09.2018р. №53418344 підтверджено, що спадкодавець ОСОБА_3 частину належного йому майна, а саме частку приватизованої земельної ділянки заповів позивачу ОСОБА_1; на іншу частину спадкового майна, належного ОСОБА_3, відкрилася спадщина за законом; спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_3 прийняли: його син - позивач ОСОБА_1 та дружина - ОСОБА_5

Як вбачається із матеріалів справи, спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 не був охоплений заповітом спадкодавця ОСОБА_3, а тому право на його успадкування отримали спадкоємці першої черги спадкування за законом.

Спадкоємцями першої черги спадкування за законом, які у відповідності до вимог ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_5 та син (позивач) ОСОБА_1 Факт прийняття ними спадщини стверджується їх спільним проживанням зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час смерті та їх фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 успадкували належне спадкодавцю спірне будинковолодіння в рівних частках (кожен по 1/2 частині).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року відкрилася спадщина внаслідок смерті ОСОБА_5.

До складу даної спадщини входило наступне майно: будинковолодіння АДРЕСА_1 (новозбудоване), що належало спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Довгомостиською сільською радою Мостиського району Львівської області 28.12.2004р., а також 1/2 частина зазначеного вище житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, 1976 року будівництва, яку така успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_3

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_5 за життя усім своїм майном розпорядилася, склавши 22.02.2011 року заповіт на користь свого сина ОСОБА_1, позивача по справі.

Позивач ОСОБА_1 у встановлені законом строк та порядку прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_5 Факт прийняття ним спадщини стверджується його спільним проживанням зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час смерті, згідно довідки про склад сім'ї від 22.05.2013 року за №1195.

З матеріалів спадкової справи №410/2013 вбачається, що 16.04.2018р. державним нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я позивача ОСОБА_1 яким нотаріус посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого Довгомостиською сільською радою Мостиського району Львівської області 22.02.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №20, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 р., є її син ОСОБА_1. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з домоволодіння АДРЕСА_1 (новозбудоване), що належало спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Довгомостиською сільською радою Мостиського району Львівської області 28.12.2004р.

При цьому, нотаріусом було відмовлено позивачу ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу частину спадкового майна - на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами чи його частину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів, виданих на ім'я спадкодавця ОСОБА_5 Нотаріус роз'яснив позивачу ОСОБА_1 можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 позивач ОСОБА_1 успадкував належну спадкодавцю 1/2 частину спірного будинковолодіння та став власником будинковолодіння в цілому (1/2 частина, яку такий успадкував в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, + 1/2 частина, які він успадкував в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5.).

Однак, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивач ОСОБА_1 не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом.

Інший можливий спадкоємець першої черги спадкування за законом спадщин, які відповідно відкрилися внаслідок смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - їх дочка ОСОБА_2 не вчинила жодних дій, спрямованих на прийняття даних спадщин і на спадкове майно своїх батьків не претендує, що підтверджується її заявою, скерованою на адресу суду.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_5; копіями сторінок спадкової справи за №140/2011, заведеної після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.09.2018р. №53418344; копіями сторінок спадкової справи за №410/2013, заведеної після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.09.2018р. №53418370; копією технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1; виписками з погосподарських книг по с.Княжий Міст Мостиського району за 1986-1990р.р., 1991-1995р.р.; копією паспорта позивача; письмовою заявою третьої особи ОСОБА_2, скерованою на адресу суду; іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за ним права власності на майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав, а тому може бути застосований судом.

Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на спірне майно - будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) по АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 200 ч.3, 206 ч.4, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2, Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак