Справа № 589/304/17
Провадження № 2/589/124/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЧАСТКОВЕ)

10 липня 2018 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанової А.Р.,

при секретарі судового засідання Надточій І.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка справу № 589/304/17 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних витрат, трьох процентів річних, нарахованих на невідшкодовану моральну шкоду, матеріальну шкоду, заподіяну смертю внаслідок злочину та збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника, у зв'язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_5, діючи через свого представника, звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних витрат, трьох процентів річних, нарахованих на невідшкодовану моральну шкоду, матеріальну шкоду, заподіяну смертю внаслідок злочину та збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника, у зв'язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати.

Свої вимоги мотивували тим, що рішенням Шосткинського міськрайонного суду та Апеляційного суду Сумської області, з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачів стягнуто моральну та матеріальну шкоду, від сплати якої останній ухиляється і до цього часу не сплатив присуджені кошти, а тому посилаючисть на положення статей 509, 625, 1208 ЦК України, просили постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати в сумі 8373,63 грн. та 3 проценти річних в сумі 1832,36 грн., нараховані з вересня по грудень 2016 року, на невідшкодовані кошти за заподіяння шкоди скоєним злочином, що в загальній сумі становить 10205,99 грн. та у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати, на відшкодування завданої злочином шкоди, у зв'язку з втратою годувальника, щомісячно 671,23 грн., починаючи з 01 січня 2017 року і до закінчення її навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років. А на користь ОСОБА_5 - стягнути інфляційні витрати в сумі 4509,93 грн. та 3 проценти річних в сумі 969,60 грн., нарахованих з вересня по грудень 2016 року на невідшкодовані кошти за заподіяння шкоди скоєним злочином, що в загальній сумі становить 5479,53 грн.

25.07.2017р. представник позивачів звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог /а.с. 76-81/, у якій, крім іншого, додатково просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати в сумі 8926,69 грн. та 3 проценти річних в сумі 1993,02 грн., нараховані з січня по червень 2017 року на невідшкодовані кошти за заподіяння шкоди скоєним злочином.

Ухвалою суду від 09.11.2017р. у зв'язку зі смертю одного з позивачів - ОСОБА_5, - провадження у справі було зупинено до залучення спадкоємців померлого.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 09.01.2018р. вказану ухвалу було скасовано в частині зупинення провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 і справу повернуто для продовження розгляду в цій частині. Дане рішення суду апеляційної інстанції мотивоване, крім іншого, положеннями ч. 3 ст. 259 ЦПК України (в редакції, що діє з 15.12.2017р.), якими суду надано повноваження ухвалювати часткові рішення щодо будь-якої вимоги та продовжити провадження в частині невирішених вимог.

В свою чергу, судом першої інстанції продовжено розгляд справи в загальному позовному провадженні в частині позовних вимог ОСОБА_1, під час якого остання та її представник звернулися, кожен окремо, з заявами про збільшення цих позовних вимог /а.с. 175-181, 187-190/, згідно з якими додатково просили суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати в сумі 6005,83 грн. та 3 проценти річних в сумі 2007,94 грн., нараховані з липня по грудень 2017 року на невідшкодовані кошти за заподіяння шкоди скоєним злочином, та у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати, на відшкодування завданої злочином шкоди, у зв'язку з втратою годувальника, щомісячно 780,85 грн., починаючи з 01 січня 2018 року і до закінчення її навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років, а також 8054,76 грн. - на відшкодування заподіяної шкоди, у зв'язку з втратою годувальника, нарахованих за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р., у зв'язку із збільшеннями протягом цього періоду розміру мінімальної заробітної плати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги ОСОБА_1, мотивуючи тими ж обставинами, викладеними ним у позові, заявах про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 1-12, 76-81, 175-181, 187-190). Позивач в судове засідання не з'явилась, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи без її участі.

В свою чергу, представник відповідача надав суду відзив на позов, відповідно до якого заперечуючи проти відповідних позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що оскільки приписи статті 625 ЦК України регулюють зобов'язальні правовідносини та поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду (договірне зобов'язання), ці приписи, на думку представника відповідача, не застосовуються до спірних правовідносин, які виникли з недоговірного зобов'язання (делікту), разом з тим проти вимог про збільшення розміру витрат на відшкодування заподіяної шкоди, у зв'язку з втратою годувальника, до 780,85 грн., але з дня набрання рішенням законної сили не заперечувала. ( а. с. 200).

Відповідач, якого належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, в засідання не з'явився, заяв чи клопотання про відкладення розгляду справи не надав. З огляду на викладене, а також зважаючи на участь в судовому засіданні його представника, суд з урахуванням положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, визнав можливим розглянути справу без особистої участі відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти вимог позову ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві. При цьому, в судовому засіданні 06.07.2018р. судом було поставлено на обговорення питання щодо можливості ухвалення часткового рішення у цій справі, в свою чергу, з боку представника відповідача жодних заперечень з цього приводу не надійшло. У зв'язку з чим суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 259 ЦПК України, визнав можливим ухвалити часткове рішення в частині вимог ОСОБА_1.

Суд, заслухавши думку представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

З наявних у матеріалах справи чисельних судових рішень встановлено, що рішенням Шосткинського місьрайонного суду Сумської області від 25.08.2012 року, залишеним в цій частині без змін рішенням суду апеляційної інстанції, з ОСОБА_4, як винуватого в доржньо-транспортній пригоді, крім іншого, стягнуто 100000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди неповнолітній ОСОБА_1, а також шкоду, завдану малолітній ОСОБА_1, яка перебувала на утриманні загиблої у ДТП ОСОБА_6, у зв'язку з втратою годувальника за період з 14.11.2003 року по червень 2012 року, в сумі 12436,38 грн., а в подальшому, з липня 2012 року присуджено до стягнення щомісячно по 231, 22 грн. до досягнення ОСОБА_1 повноліття. Вказане жодною із сторін не оспорювалось.

Судом також встановлено з облікової картки про зведене виконавче провадження № 34454292 /а.с. 13-14/, що на момент розгляду справи присуджені вказаним судовим рішенням кошти відповідачем позивачу ОСОБА_1 не сплачені. Доводи представника відповідача в судовому засіданні про те, що згідно з інформацією ДВС, відповідачем частково сплачено борги по зведеному виконавчому провадженню судом до уваги не приймаються з огляду, на те, що, по-перше, в межах зведеного виконавчого провадження здійснюється виконання 16 виконавчих документів, та відомостей про те, що за рахунок цих грошей було погашено заборгованість саме за вишевказаним судовим рішенням відповідачем з дотриманням вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано, по-друге, за доводами представника позивача, які знайшли своє підтвердження у його розрахунках ці кошти були враховані ним при обрахунку заявлених вимог. Доказів, спростовуючих викладене, представником відповідача не надано, а відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не наділений повноваженнями збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Предметом позову у цій справі є, зокрема, стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 1 вересня 2016 року по 31 грудня 2017 року за невиконання грошового зобов'язання щодо відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, підтверджених рішенням суду.

Зважаючи на викладене і відхиляючи приведені вище доводи представника відповідача щодо необгрунтованості цих вимог, покладені в обгрунтування своєї позиції у цій справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення частини 4 статті 263 («Законність і обгрунтованість судового рішення») ЦПК України, якими визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд вважає за необхідне врахувати застосування наведених вище норм права Великою Палатою Верховного Суду, який, відступивши від певних висновків Верховного Суду України, у постанові № 686/21962/15-ц від 16.05.2018 дійшов висновку, що оскільки стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, Верховний Суд вказав, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Оскільки відповідач має грошове зобов'язання перед позивачем, що підтверджує вказане вище судове рішення, яке в цій частині набрало законної сили, та порушив вказане грошове зобов'язання, у позивача ОСОБА_1 виникло право на застосування наслідків такого порушення, передбачених статтею 625 ЦК України.

Перевіряючи обгрунтованість розрахунків, суд виходить з наступного.

Так, інфляційні витрати за заявлений період з 01.09.2016 по 31.12.2017 року і межах заявлених ОСОБА_1 сум становлять:

1) на невідшкодовані кошти в сумі 100000 грн. заподіяної моральної шкоди ОСОБА_1 в сумі - 22185грн. 85коп. (100000 х 1,018 х 1,028 х 1,018х 1,009 х 1,011 х 1,01 х 1,018 х 1,009 х 1,013 х 1,016 х 1,002 х 0,999 х 1,02 х 1,012 х 1,009 х 1,01- 100000 = 22185 грн. 85 коп.)

2) на невідшкодовані кошти в сумі 12436,38 грн. ОСОБА_1 по втраті годувальника за період із 14.11.2003 року по 01.07.2012 року:

- з 01.09.2016 по 31.12.2016р. в сумі 880 грн. 71 коп. (11754 х 1,018 х 1,028 х 1,018 х 1,009 - 11754 = 880 грн. 71 коп.)

- з 01.01.2017 по 30.06.2017р. в сумі 978 грн. 72 коп. (12314,06 х 1,011 х 1,01 х 1,018 х 1,009 х 1,013 х 1,016 - 12314,06 = 978 грн. 72 коп.)

- з 01.07.2017 по 31.12.2017р. в сумі 589 грн. 17 коп. (11117,39 х 1,002 х 0,999 х 1,02 х 1,012 х 1,009 х 1,01 - 11117,39 = 589 грн. 17 коп.).

Таким чином, загальна сума інфляційних витрат становить 24634,45 грн., при цьому, враховуючи, що в межах даної справи ОСОБА_1 заявлено вимоги про стягнення інфляційних в меншому розмірі - 23306,15 грн (8373,63+8926,69+6005,83), та за відсутність у суду повноважень виходити за межі позовних вимог, суд вважає необхідним задовольнити дані позовні вимоги саме у заявленій позивачем сумі в розмірі 23306,15 грн.

Три проценти річних на користь ОСОБА_1 від просроченої несплаченої суми боргу з відшкодування моральної шкоди становлять 4002 грн. 74 коп. (100000 х 487 х 0,03/365) = 4002 грн. 74 коп. та від відповідної несплаченої суми коштів по втраті годувальника за період із 14.11.2003 року по 01.07.2012 року, складають:

- з 01.09.2016 по 31.12.2016р. - 117 грн. 86 коп. (11754 х 122 х 0,03/365);

- з 01.01.2017 по 30.06.2017р. - 183 грн. 19 коп. (12314,06 х 181 х 0,03/365);

- з 01.07.2017 по 31.12.2017р. - 168 грн.13 коп. (11117,39х184 х 0,03/365).

При цьому, враховуючи, що чинним законодавством не передбачено можливість нарахування 3% річних на суми інфляційних витрат (позначені в позові як витрати від знецінення коштів), у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення 3% річних в загальній сумі 5833,32 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 4471,92 грн.

Відповідно до положень ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Згідно з ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Таким чином збільшення розміру мінімальної заробітної плати є підставою для збільшення розміру щомісячних виплат у зв'язку з втратою годувальника.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2016р. у справі № 589/2722/16-ц розмір щомісячної виплати у зв`язку з втратою годувальника, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, визначений в розмірі 304 грн. 15 коп., виходячи з мінімальної заробітної плати в розмірі 1450 грн. (травень 2016р.) Дане рішення 23.01.2017р. було переглянуте Апеляційним судом Сумської області, однак в цій частині змінено не було та на даний час є таким, що набрало законної сили.

Відповідно до довідки № 1040 від 27.09.2016р. позивач є студентом медичного факультету СумДУ, з терміном навчання до 30.06.2021р., що відповідачем не спростовувалося.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01 січня на 2017 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі встановлено в 3 200 грн.

Таким чином, коефіціент, на який має бути проіндексована сума 304 грн. 15 коп. становить відношення мінімальної заробітної плати станом на січень 2017 р. (на момент подання позовної заяви до суду) до мінімальної заробітної плати станом на травень 2016 р., таким чином розмір щомісячного платежу по відшкодуванню шкоди завданою втратою годувальника становитиме: 3200 : 1450 х 304,15 = 671,23 грн.

При цьому позивач просить стягувати таку суму, починаючи з 01 січня 2017 року, проте оскільки підставою для збільшення розміру відшкодування є не саме по собі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, а заява потерпілого про це, тому, на думку суду, ОСОБА_1 має право на збільшення розміру щомісячних виплат у зв'язку з втратою годувальника з моменту звернення до суду - 30 січня 2017 року і до 31 грудня 2017 року включно. При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07 травня 2018 року у справі № 476/72/17 щодо періоду, з якого має бути проведено збільшення розміру відшкодування шкоди у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати.

Крім того, аналогічному розрахунку підлягає й сума щомісячних виплат у зв'язку з втратою годувальника починаючи з 01 січня 2018 року, з урахування збільшення суми мінімальної заробітної плати до 3723 грн. (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»): 3723 : 3200 х 671,23 = 780,93 грн.

Так, починаючи з 01 січня 2018 року з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 780 грн. 93 коп. щомісячно в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника в результаті скоєння злочину, до закінчення нею навчання, але не більш як до досягнення 23 років.

Вирішуючи вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь 8054 грн. 76 коп. на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок втрати годувальника в результаті скоєного злочину, нарахованих за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. у зв`язку із встановленим протягом цього періоду розміром мінімальної заробітної плати у розмірі 3200 грн., що заявлена представником позивача у заяві про збільшення позовних вимог від 08.02.2018р.( і заяві позивача від 05.03.2018р. ), як додаткова до первісних вимог, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Заявляючи таку вимогу позивач, шляхом складання розміру щомісячних виплат на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок втрати годувальника за 12 місяців (з 01.01.2017р. по 31.12.2017р.), фактично дублює первісну вимогу щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 по 671 грн. 23 коп. на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок втрати годувальника в результаті скоєного злочину, починаючи з 01 січня 2017 року, а задоволення цих вимог призведе до подвійного покладення на відповідача обов'язку щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок втрати годувальника. Враховуючи викладене, додаткові позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 8054 грн. 76 коп. на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок втрати годувальника в результаті скоєного злочину, задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд вважає правомірним позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних витрат, трьох процентів річних, нарахованих на невідшкодовану моральну шкоду, матеріальну шкоду, заподіяну смертю внаслідок злочину та збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника, у зв'язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати, задовольнити частково, а саме: в частині стягнення з відповідача на користь цього позивача - 23306,15 грн. інфляційних витрат, 4471,92 грн. 3 % річних, 671,23 грн. щомісячних виплат на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок втрати годувальника за період з 30.01.2017р. по 31.12.2017р., 780,85грн. щомісячних виплат на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок втрати годувальника, починаючи з 01.01.2018р. до закінчення позивачем навчання, але не більш як до досягнення 23 років.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 320 грн. 00 коп. пропорційно розміру задоволених вимог, від оплати якого позивача звільнено вказаним Законом.

Керуючись ст. ст. ст. 509, 625, 1208 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 /ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 /ІПН НОМЕР_2, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 / інфляційні витрати в сумі 23306,15 грн. /двадцять три тисячі триста шість грн. 15 коп./ та 3 проценти річних в сумі 4471,92 грн. /чотири тисячі чотириста сімдесят одна грн. 92 коп./, нарахованих за період з 01 вересня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_4 /ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 /ІПН НОМЕР_2, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 / 671,23 грн. /шістсот сімдесят одна грн. 23 коп./ щомісячно як відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, починаючи з 30 січня 2017 року по 31 грудня 2017року, а з 01 січня 2018р. і до закінчення її навчання, але не більш як до досягнення 23 років в розмірі 780,85 грн. /сімсом вісімдесят грн. 85 коп./ щомісячно.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 /ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 / на користь держави 320 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 13.07.2018 р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова