Справа №487/3797/18 30.08.2018
Провадження №22-ц/784/1327/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2018 року м. Миколаїв

справа №487/3797/18

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання дій неправомірними, витребування майна, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Заводського районного суду м. Миколаєва Сухаревич З.М., постановлену 18 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - Заводський відділ поліції), Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Позивач вказував, що 15.02.2017 р. за його заявою до Заводського відділу поліції було порушено кримінальне провадження № 0000644 за ст. 296 КК України, яке згодом перекваліфіковано на ст. 125 КК України, де він мав статус потерпілого. Того ж дня за його заявою на ім'я начальника Заводського відділу поліції для використання при проведенні досудового слідства, з метою прийняття об'єктивного рішення по суті справи, ним добровільно видано належний йому спецпристрій - пістолет марки «ТТ-Р», калібру 9 мм., серії та НОМЕР_1, та один набій до нього, споряджений гумовою кулею, а також належний йому відео-реєстратор з встановленою в ньому флеш картою, який був розміщений у автомобілі та зафіксував факт вчинення невідомими особами відносно позивача кримінальних правопорушень. При цьому слідчим в порушення вимог КПК ніяких рішень про застосування передбачених ст.ст. 131, 132 КПК заходів забезпечення кримінального провадження не приймалось.

Як зазначав позивач, тривалий час він неодноразово звертався до Заводського відділу поліції з вимогами про повернення вилучених у нього речей, проте, відповідей не отримував, що є порушенням ст. 220 КПК, якою передбачений розгляд клопотань під час досудового розслідування. В зв'язку з цим він був вимушений придбати за 3469грн.90коп. новий відео-реєстратор з флеш картою. 21 грудня 2017 року були повернені його речі, окрім спецпристрою - пістолету марки «ТТ-Р», який, неправомірною, на думку ОСОБА_1, постановою слідчого визнаний речовим доказом.

За твердженням ОСОБА_1, під час знаходження його відео-реєстратора у Заводському відділі поліції працівники цього відділу незаконно користувались цим майном, використовуючи своє службове становище.

Крім того, слідчим порушені вимоги ст.ст. 7, 28 КПК щодо розумності строків проведення досудового розслідування.

Також вказував, що такі дії (бездіяльність) слідчого спричинили йому моральну шкоду, яку він оцінює у 10000грн.

Посилаючись на викладене, просив:

- визнати дії Заводського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області - незаконними;

- зобов'язати Заводський відділ поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області повернути належний йому спецпристрій - ПВВ марки «ТТ-Р», к.9 мм. Серія/НОМЕР_1;

- стягнути з Заводського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області матеріальну шкоду в сумі 1785 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.;

- зобов'язати дозвільний орган ГУНП в Миколаївській області безоплатно за рахунок відповідача, продовжити термін дії дозволу № 151078 на право зберігання, носіння спецпристрою ПВВ «ТТ-Р», к.9 мм., сер/НОМЕР_1, на термін, який відповідає періоду часу, протягом якого позивач був фактично позбавлений права власності на нього.

Крім того, ОСОБА_1 просив постановити окрему ухвалу про порушення кримінального провадження за ст.ст. 191, 262, 365 Кримінального кодексу України у відношенні слідчого Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області Біліченко С.В.;

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2018 року у відкритті провадження у даній справі відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухвали, просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначав, що суд проігнорував вимоги ст. 28 ЦПК України та не врахував, що кримінальне провадження, де він визнаний потерпілим, знаходиться у провадженні саме Заводського районного суду м. Миколаєва. Також, на думку апелянта, суддя навіть дійшовши до висновку про іншу юрисдикцію спору, повинен був не відмовляти у відкритті провадження, а передати справу до іншого суду в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично оскаржує дії слідчого органу щодо неповернення вилученого майна та визнання його речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір не носить цивільно-правового характеру, що виключає можливість вирішення його у порядку ЦПК України.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

За змістом ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно зі ст.124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а відповідно до ч. 1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Таким чином, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки згідно зі статтею 20 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора , що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження , визначений в ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, пунктом 1 ч. 1 ст. 303 цього Кодексу передбачена можливість оскарження потерпілим бездіяльності слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст.ст. 314-316 КПК України (ч. 2 ст. 303 КПК).

Отже, питання оскарження рішень, дії чи бездіяльності слідчого на етапі досудового розслідування врегульовано нормами Кримінально-процесуального кодексу.

За такого, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що вимоги ОСОБА_1, пов'язані з оскарженням дій слідчого органу на етапі досудового провадження, зокрема, щодо неповернення вилученого майна та визнання його речовим доказом у кримінальному провадженні, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки їх належить розглядати в порядку кримінального судочинства.

Про те, що не можуть бути предметом судового розгляду вимоги про визнання протиправними таких дій разом із вимогами про відшкодування завданої такими діями шкоди зазначено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц.

З огляду на викладене, суддею правильно відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України в частині позовних вимог про визнання дій Заводського відділу поліції незаконними та зобов'язання цього відповідача повернути належний позивачу спецпристрій - ПВВ марки «ТТ-Р», к.9 мм. Серія/НОМЕР_1.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 було відомо про зазначені положення закону, а його посилання на те, що він не скористався своїм правом на оскарження бездіяльності слідчого слідчому судді на етапі досудового провадження не може бути підставою для розгляду цього питання в порядку цивільного судочинства.

До того ж, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що під час підготовчого провадження у суді ним були заявлено відповідне клопотання стосовно неправомірності дій слідчого.

Також є вірним висновок суду про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України в частині позовних вимог, заявлених до Головного управління національної поліції в Миколаївській області, про зобов'язання безоплатно продовжити позивачу термін дії дозволу на право зберігання і носіння належного позивачу спецпристрою - ПВВ марки «ТТ-Р», к.9 мм. Серія/НОМЕР_1, оскільки з огляду на предметний та суб'єктний склад цих правовідносин розгляд таких вимог повинен відбуватись в порядку адміністративного судочинства.

Разом із тим, законодавством не передбачений розгляд спорів про стягнення шкоди, яка спричинена особі незаконними діями слідчого (органів слідства), в порядку кримінального судочинства та такі вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

За такого, суддя дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Заводського відділу поліції матеріальної та моральної шкоди з мотивів, що вони не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст.379 ЦПК України в частині відмови у відкритті провадження щодо вищевказаних позовних вимог - для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Посилання апеляційної скарги на порушення судом вимог ст.ст. 28, 31 ЦПК України пов'язані з помилковим тлумаченням апелянтом норм процесуального права, а тому не можуть бути прийняті до уваги. Так, зазначені правові норми регулюють територіальну юрисдикцію (підсудність) справ, а не предметну та суб'єктну юрисдикцію.

Викладене в апеляційній скарзі клопотання ОСОБА_1 про повернення йому помилково сплаченого судового збору за подання позовної заяви задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання щодо повернення сплаченої суми судового збору в будь-якому разі вирішується судом, який вирішував питання, пов'язані з відкриттям провадження у справі чи розглядав справу.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення даного клопотання ОСОБА_1 оскільки із заявою про повернення помилково сплаченого судового збору за подання позову слід звертатись до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 червня 2018 року в частині відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог про стягнення з Заводського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області матеріальної та моральної шкоди - скасувати, а матеріали позовної заяви направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі в цій частині.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

__________________________________________________

Повний текст постанови складено 31 серпня 2018 року