Єдиний унікальний номер судової справи 225/4425/18
Номер провадження 2/225/1091/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Ткач Г.В.,

за участю

секретаря судового засідання Пузиревської Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що їм на праві приватної власності відповідно до договору дарування (пожертви) житлового будинку від 13.04.2010 року належить будинок № 32 по вулиці Репіна у смт. Північне міста Торецьк. За вказаною адресою також зареєстровані сини позивачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3, які у 2016 році виїхали до Польщі, при цьому не знявшись з реєстрації з зазначеного будинку.

З того часу відповідачі не мешкають за адресою своєї реєстрації, особистих речей їх в квартирі не має, за житло не піклуються, комунальні платежі не сплачують, поточні ремонти не проводять. З наведених підстав позивачі ставлять питання про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В судове засідання позивачі не зявилися, надавши суду письмову заяву, в якій просили суд розглянути справу за їх відсутності, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Відповідачі в судове засідання не прибули, на електронну адресу суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідив матеріали справи в їх сукупності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

З матеріалів справи вбачається, що будинок №32 по вулиці Репіна у смт. Північне міста Торецьк Донецької області відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26061806 від 07.05.2010 року на підставі договору дарування (пожертви) житлового будинку від 13.04.2010 року на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

Відповідно довідки виконавчого органу Північної селищної ради від 29.07.2018 року в будинку №32 по вул. Репіна у смт. Північне міста Торецьк Донецької області зареєстровані, зокрема, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3

Крім того, судом встановлено, що з 2016 року відповідачі не мешкають у вказаному житловому приміщенні і не проявляють будь-якого бажання у ньому мешкати, власних речей не зберігають, обовязки з утримання житла не виконують, що підтверджується актом вуличного комітету.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України).

Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивачам належить на праві приватної власності будинок за адресою: Донецька область, м. Торецьк, смт. Північне, вулиця Репіна, буд. 32, знайшли підтвердження обставини відсутності відповідачів, які є синами позивачів, без поважних причин понад один рік у вказаному будинку, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Позивачі не ставлять питання про стягнення з відповідачів судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі ст.ст.156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 12,13,81,89, 263,283, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (місце реєстрації: Донецька область, місто Торецьк, смт. Північне, вулиця Репіна, буд. 32) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування будинком №32 по вулиці Репіна у смт. Північне міста Торецьк Донецької області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку п.15.5 Перехідних Положень ЦПК України. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: