Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2018 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Нещеретної Л.М.

за участю секретаря Шварцер Г.М.

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника відповідачів ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в наступному уточнила до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації і стягнення моральної шкоди, в якому зазначила, що 28 серпня 2015 року організаційними зборами співвласників багатоквартирного будинку за адресою вул. Новгородська, 26 Б в місті Запоріжжі була створена ініціативна група з метою здійснення необхідних організаційних дій для створення у зазначеному вище будинку Обєднання співвласників багатоквартирного будинку, до складу якої входила і ОСОБА_1 Позивач була призначена головою ініціативної групи. Після здійснення підготовчих дій, ініціативною групою були скликані установчі збори. Установчі збори були заплановані на 10 квітня 2016 року, але не відбулися, тому що ОСОБА_5 почав дискредитувати ініціативну групу та позивача персонально, звинувачуючи її в прихованні документів (Тексту Статуту та Кошторису ОСББ). Після проведення установчих зборів і реєстрації ОСББ, починаючи з 15 травня 2016 року, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, та ОСОБА_5 розповсюджували інформацію, яка є неправдивою, шкодить діловій репутації позивача, принижує її честь та гідність.

Просить суд визнати, що не відповідає дійсності та є недостовірною інформація, яка була поширена відповідачами в публічних виступах та під час особистих зустрічей з мешканцями будинку по вул.Новгородська 26Б протягом квітня-грудня 2016 року, та на Установчих Зборах 10.04.16 року та 15.05.16 року стосовно ОСОБА_1, а саме, що вона: «..ніде не прописана», «..отримує відкати від КП «Основаніє», «хоче взяти кредит на ОСББ мільйон та втекти з ним», «вже заклала наш будинок депутатам та ми будемо вимушені продавати свої квартири», «підробила підписи людей в протоколах ОСББ»; «сфальсифікувала Статут ОСББ, зареєструвала той, що їй вигідно, а не той, що прийняли люди на Зборах»; «не надає можливості співвласникам ознайомитися зі Статутом, Протоколами Зборів»; «Статут ОСББ «Новгородська, 266», що ОСОБА_1 зареєструвала в реєстраційній службі, не відповідає правкам, які були внесені під час Установчих Зборів 15.05.16»; «підрахунок голосів під час голосування та письмового опитування був зроблений ОСОБА_1 невірно»; «сама себе вибрала Головою правління ОСББ»; «постійно збирає гроші та витрачає їх на власний розсуд та краде їх», «вона буде брати кредити під наші квартири»; «на ОСОБА_1 заведена кримінальна справа, бо вона аферистка», «ОСОБА_1 ніде не прописана», «отримує відкати від КП «Основаніє», «машина ОСОБА_1 в кредиті», «ОСОБА_1 підробила підписи людей в протоколах ОСББ»; «ОСОБА_1 отримала ваші персональні дані (дані про власність) незаконно»; зобов'язати відповідачів спростувати розповсюджену ними недостовірну інформацію та вибачитись перед позивачем шляхом публічного виступу на чергових Загальних Зборах ОСББ «Новгородська, 26Б» та в вигляді оголошень з власноручними підписами відповідачів, що будуть розміщені в місцях загального користування будинку № 266 по вул.Новгородська в м.Запоріжжі та стягнути з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 солідарно моральну шкоду в розмірі 99 000,00 грн у зв,язку з погіршенням стану здоров,я з квітня 2016 року , психічних, душевних та фізичних страждань..

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та пояснила, що неприємні стосунки між нею та відповідачами склалися у зв,язку з незгодою відповідачів зі створенням ОСББ Новгородська 26-б, мешканцями якого є відповідачі, їх незгодою з тим, що ОСОБА_1 обрана головою ОСББ, просить позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 - ОСОБА_6 проти позову заперечують, надали письмові заперечення ( а.с.59, 75 т.1), вважають в справі відсутні достатні, належні та допустимі докази, які б вказували на те, що відповідачі поширювали будь-яку неправдиву інформацію відносно позивача, яка б призвела до приниження її честі, гідності та ділової репутації. Позивачем факт поширення інформації саме відповідачами не доведений, позивач є публічною особою, у зв'язку із цим межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, просять в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не прибув з невідомих причинам, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, подав суду заперечення (а.с.65 т.1). Раніше в судовому засіданні пояснив, що з позовом не згоден, всі факти вказані позивачем не відповідають дійсності, на сборах мешканців будинку, висловлював свою думку з приводу створення, діяльності ОСББ, дій керівництва.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, знаходить позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

В ст.270 ЦК України зазначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Відповідно до ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Код ексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Так, ст.32 Конституції України, ст.277 ЦК України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Крім того, згідно зі ст.297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639 цс 17.

При цьому, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст.34), а ст.302 ЦК України надає право фізичній особі вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

В той же час, відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута собою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

У п.15 постанови детально розяснений порядок застосування судами норм чинного законодавства щодо правового захисту честі, гідності та ділової репутації. Зокрема, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Тобто відсутність хоча б однієї з вищевказаних ознак виключає склад правопорушення.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

П.18 цієї постанови закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

А за п.19 цієї постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням, оскільки відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

Ст.30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу №1 від 28 серпня 2015 року організаційними зборами співвласників багатоквартирного будинку за адресою вул. Новгородська, 26 Б в місті Запоріжжі була створена ініціативна група з метою здійснення необхідних організаційних дій для створення у зазначеному вище будинку Обєднання співвласників багатоквартирного будинку, до складу якої входила і ОСОБА_1 (а.с.24,34 т.1). Позивач була призначена головою ініціативної групи. Після здійснення підготовчих дій, ініціативною групою були скликані установчі збори. При проведенні установчих зборів, які відбулися 15.05.2016 року, кандидатура ОСОБА_1 була висунута на посаду голови ОСББ «Новгородська, 266». Після чого відповідачі почали (висловлювати негативне ставлення до неї, як до кандидата на посаду голови ОСББ. Відповідно до протоколу №1 зборів правління об,єднання співвласників багатоквартирного будинку Новгородська 26б від 29.05.2016 року було дві кандидатури -ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на посаду голови ОСББ. та за підрахунками голосів обрано головою ОСОБА_1 (а.с.30-36)

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під рідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу фактичне твердження - це Логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об'єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об'єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов'язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

28 березня 2013 року у справі «ОСОБА_7 газета» та Бородянський проти Росії» Європейський суд із прав людини наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: І) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честіГта гідністьтяк особистих немайнових прав.

Крім того, у разі якщо позивачу публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі).

Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні поради або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких лідерів.

З метою привернути увагу інших мешканців будинку 26Б по вул.Новгородській в м.Запоріжжі до особи позивача, відповідачі виразили суб'єктивні оціночні судження, свій особистий погляд ща події та власну оцінку поведінки позивача. За таких обставин, суд вважає, що спірні висловлювання відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є лише припущеннями, викликаними недовірою як до голови ОСББ, та оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню.

Так, будучи допитаними в судовому засіданні у якості свідка Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що в 2015-2016 році проводились збори мешканців будинку №26б по вул.Новгородська в м.Запоріжжі з приводу створення ОСББ. Було дуже шумно, мешканці висловлювали свої думки з приводу діяльності ОСББ, образливих висловлювань з боку відповідачів на адресу ОСОБА_1 не було.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що відповідачки ОСОБА_2 на зборах, що відбулись 09.10.2016 року взагалі не було.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він є членом правління ОСББ Новгородська 26б. В травні 2016 року проводились збори мешканців будинку №26б по вул.Новгородській з приводу утворення ОСББ. ОСОБА_8, ОСОБА_2висловлювали свою незгоду з приводу створення ОСББ та з кандидатурою ОСОБА_1 на посаду голови ОСББ. ОСОБА_5 був не згоден з підрахунком голосів, бажав розібратися в цих розрахунках та ознайомитися зі складеними протоколами.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що весною 2016 року робив дослідження будинку №26б по вулиці Новгородській в м.Запоріжжі з приводу герметизації швів. До нього підійшла ОСОБА_2 та повідомила, що після виконання робіт, може не отримати гроші за свою роботу від ОСОБА_1. Після чого, було укладено договір між ним та ОСОБА_1, як приватною особою, та отримані гроші особисто від ОСОБА_1 Інших образливих висловлювань ОСОБА_2 не висловлювала.

Відповідно до договору підряду, між ОСОБА_12 та ОСОБА_1укладено 25.05.2016 року договір на ремонтоно-будівельні роботи та оплачено вартість робіт.(а.с.37-43)

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що в 2016 році на зборах мешканців будинку №26б по вул.Новгородській в м.Запоріжжі ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_4 Були проти створення ОСББ, діяльності ОСОБА_1, як голови ОСББ, яка не надавала їм для ознайомлення Устав та інші документи.

Свідок ОСОБА_14 Суду пояснила, що 15.05.2016 року була присутня по запрошенню позивача на зборах з приводу створення ОСББ. ОСОБА_5, ОСОБА_8 не згодні були з діяльність ОСОБА_1 як голови ОСББ, не надає устав для ознайомлення, на власний розсуд може використовувати кошти. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Не згодні були з тим, що ОСОБА_1 Голова ОСББ. Також в 2016 році ОСОБА_1 викликалась до міліції з приводу крадіжки грошей, давала пояснення, від чого скаржилась на свій стан здоровя.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що в 2016 році була на зборах ОСББ, на яких ПОЛОВИНА мешканців та ОСОБА_8, ОСОБА_2 висловлювались, що не згодні з діяльністю ОСОБА_1 В ОСББ. ОСОБА_1 влітку 2016 року скаржилась на свій стан здоровя.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що в 2016 році при підготовці до зборів ОСББ та при проведенні зборів ОСОБА_4, ОСОБА_8 висловлювались з незгодою діяльності ОСОБА_1 Як голови ОСББ. ОСОБА_5 Був не згоден з редакцією устава ОСББ, просив внести зміни до нього. В 2016 році позивачка зхудла.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що постійно була на зборах ОСББ, було шумно, багато мешканців висловлювались з приводу згоди та незгоди з діяльністю ОСББ та керівництвом ОСОБА_1 Образ на її адресу не було.

Свідок ОСОБА_17 суду почснила, що була на зборах ОСББ, де обговорювали Устав. ОСОБА_5 цікавився текстом уставу, мешканці висловлювали незгоду з редакцією уставу.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що була членом ініциативної групи з приводу створення ОСББ Новгородська 26б. ОСОБА_2 Була проти утворення ОСББ, про що говорила мешканцям будинку. ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_4 Були проти того, щоб головою ОСББ була ОСОБА_1 ОСОБА_5 на зборах в травні 2016 року пропонував внести зміни до Уставу, висловлюючи свою незгоду з редакцією Уставу. В 2016 році позивачка скаржилась на стан свого здоров,я. Всі неприємні стосунки, які склалися між ОСОБА_1 ОСОБА_13 відповідачами з приводу її керівництва та діяльності ОСББ.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що конфліктная ситуація між ОСОБА_1 та відповідачами склалась з приводу організації та роботи ОСББ.

Тобто свідки підтвердили суду, що між Позивачем та відповідачами в період з травня 2015 року по червень 2016 року склалися напружені відносини із-за того, що відповідачі були проти створення ОСМД, потім були незадоволені текстом Статуту і наполягали на внесенні змін до нього, а після створення ОСББ виступили проти кандидатури ОСОБА_1 на посаду голови ОСББ «Новгородська, 26Б» у звязку із недовірою до неї особисто.

Згідно рішення Хортицького суду м.Запоріжжя від 29.12.2016 року, ОСОБА_2 Зверталась до суду з позовом до ОСББ Новгородська 26б, про визнання недійсними установчих документів, з тих підстав, що ОСОБА_1 на її прохання не надавала пакет документів, який буде поданий для реєстрації ОСББ В задоволенні позовних вимог було відмовлено.(а.с.48-52 т.2).

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини даної справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів та заперечень, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

Суд виходить з того, що звертаючись до суду з даним позовом, позивачка заявила позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 99 000.грн., обґрунтувавши свої вимоги тим, що її право на повагу честі, гідності та ділової репутації порушено в результаті розповсюдження відповідачами недостовірної інформації про неї як голову ОСББ .

За змістом норм діючого законодавства, зокрема, ст.ст.15, 270, 275, 277, 297, 299 ЦК України, ст.3 ЦПК України, позови про захист честі, гідності чи ділової репутації вправі предявити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права.

При цьому, згідно з положеннями ст.277 ЦК України, ст.10,60 ЦПК України саме позивач повинен довести факт поширення такої інформації відповідачем і те, що внаслідок цього було порушено саме його особисті немайнові права. Суб'єктивна думка про характер цих відомостей (впевненість у тому, що вони відповідають дійсності) виключає відповідальність за їх поширення.

Крім того, за змістом ст.275 ЦК України, п.3 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до п.24 цієї ж постанови, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення. У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

Разом з тим, звернувшись до суду з даним позовом, позивачка вказала,та в судовому засіданні зазначила, що недостовірною вважає інформацію, яка розповсюджена в доданій нею до позову об,яві(а.с.13), листівках (а.с.128-135), зверненні ОСОБА_20 та ОСОБА_21 до поліції (а.с.14-17,25-29), зверненні ОСОБА_3, ОСОБА_4 До депортаменту реєстраційних послуг для отримання копій докумнтів ОСББ (а.с.126-127), які зводиться до того, що вона нібито є крадійкою та аферисткою, обманює мешканців будинку, збираючи гроші на ремонт будинку

Позивачка зазначила, що вказана інформація є недостовірною, оскільки за зверненнями відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_21 до поліції, проводилась перевірка і жодних порушень законодавства з її боку виявлено не було і докази цього повинен надати саме вівдровідач.

Однак, доводи позивачки про те, що саме відповідач повинен довести факт розповсюдження достовірної інформації, суд вважає безпідставними, оскільки норма ч.3 ст.277 ЦК України, відповідно до якої негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, була виключена Законом України №1170-VII від 27.03.2014р., тому, виходячи з принципу змагальності сторін, обовязок довести достовірність чи недостовірність інформації, яка розповсюджується про особу, покладається в т.ч. і на позивачку.

Але жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказана інформація є недостовірною, позивачкою суду не надано.

Її посилання на пояснення свідків, які були допитані в судовому засіданні, то свідки лише підтвердили , що напружені відносини між ОСОБА_1 ОСОБА_13 відповідачами склалися із за того, що відповідачи були не згодні зі створенням ОСББ, не знайомі з документами та Уставом, виступали проти кандидатури ОСОБА_1 на посаду голови ОСББ та її діяльністю.Про факт розповсюдження листівок з певною інформацією про позивачку не підтвердили.. Їх пояснення не можуть бути належними доказами факту недостовірності (неправдивості) певної інформації, оскільки вони можуть мати свою субєктивну думку щодо діяльності голови ОСББ, як і інші члени ОСББ та мешканці будинку.

Посилання позивачки на матеріали щодо звернення ОСОБА_2, ОСОБА_21 до поліції, як на доказ недостовірності інформації про порушення нею діючого законодавства при здійсненні діяльності як голови ОСББ, суд не бере до уваги, оскільки в даному випадку мало місце реалізація особами права на звернення до будь-яких органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб, передбаченого ст.40 Конституції України.

Згідно з розясненнями, викладеними в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Жодних обставин та підтверджуючих їх доказів, які б свідчили про те, що при зверненні ОСОБА_2, ОСОБА_21 до правоохоронних органів щодо протиправності дій голови ОСББ ОСОБА_1 ними були повідомлені завідомо неправдиві відомості, що для його звернення не було жодних підстав і воно не було викликано наміром захистити свої законні права та інтереси, судом не встановлено. Під час розгляду справи, судом зясовано, що ОСОБА_1В зверталась до ОСОБА_2А.з приводу збору коштів на ремонт будинку. А також ОСОБА_1 Підтвердила той факт, що вонв не зареєстрована в квартирі в будинку №26б по вул.Новгородська в м.Запоріжжі.

Крім того, як вже зазначалось вище, кожна особа має право вільно висловлювати свою думку, надавати оцінку, критику діям певної особи. ОСОБА_1 є головою ОСББ, тобто в певному роді публічною особою, тому потенційно може зазнавати гострої та сильної громадської критики з приводу виконання своїх функцій.

При цьому, в п.21 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ зазначено, що публічні особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Межа допустимої критики щодо неї є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Суд виходить з того, що позивачка не обґрунтувала та не довела суду, яким саме чином розповсюдження листівок з інформацію, яку вона вважає недостовірною, порушується її особисте немайнове право право на повагу честі, гідності та ділової репутації і що цим їй заподіяна моральна шкода.

Також позивачка не довела суду факту розповсюдження вказаних об,яв листівок відповідачами.

.Отже, причетність відповідача до розповсюдження листівок і недостовірної інформації, на яку вказує позивачка, належними та допустимими доказами достовірно не підтверджується, фактично є припущенням. В той же час, відповідно до ст.61 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вирішуючи дану справу, суд також виходить з того, що позивачка обґрунтувала свої вимоги також тим, що розповсюдження відповідачами недостовірної інформації, погіршився їх стан здоровя і вони змушена була понести додаткові витрати на лікування.

Відповідно до копії медичної картки амбулаторного хворого, ОСОБА_1В.у травні, червні 2016 року зверталась до лікаря з приводу скарг на головний біль, їй було призначено лікування.(а.с.18-22 т.1)

При цьому, пояснити, яке саме особисте немайнове право порушується такими діями і захисту якого вона вимагає у заявлений нею спосіб, позивачка не змогла.

Однак, як розяснив Пленум ВСУ в тій же постанові (п.20), судам належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у статті 270 ЦК. В залежності від змісту та характеру особистого немайнового права фізичної особи визначаються способи захисту такого права у випадку його порушення.

Крім того, позовна вимога по зобовязання відповідачів вибачитись перед позивачкою на загальних зборах мешканців будинку є неналежним способом захисту порушеного особистого немайнового права. Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. З урахуванням положень ст.34 Конституції України (свобода думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань), суд не вправі обов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК. Відповідні розяснення містяться в п.26 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 р.

Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.32, 34, 68 Конституції України, ст.ст.15, 16, 94, 201,277 ЦК України, ст.ст.2,4, 5,12,13, 76-82, 89, 141,258, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Нещеретна