Провадження № 2/161/3228/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді - Подзірова А.О., за участю секретаря судового засідання Кубяк О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засідання в місті Луцьк цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В :

25 липня 2018 року (згідно відмітки на конверті) позивачі звернулися до суду із даним позовом.

Як підставу позову позивачі зазначають, що 11 грудня 2016 року сталося ДТП в результаті якої був здійснений наїзд на пішохода ОСОБА_4 (чоловіка та батька позивачів). Внаслідок ДТП ОСОБА_4 помер у лікарні. 09 серпня 2017 року позивачі через свого представника звернулися до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. За результатом розгляду заяви, відповідач прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 43 819,79 грн. Позивачі вважають, що відповідач неправильно обчислив суму належного до стягнення страхового відшкодування та просять суд:

1)стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 8 641,90 грн.;

2)стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 17 600,00 грн.;

3)стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 17 600,00 грн. страхового відшкодування.

Позивачі у судове засідання не прибули, однак їх представник звернувся на адресу суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у відзиві на позов від 04 вересня 2018 року, який надійшов до суду 08 жовтня 2018 року, просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що у постанові про закриття кримінального провадження стосовно ДТП, у який загинув потерпілий, встановлено порушення ПДР з боку саме пішохода.

Відповідач стверджує, що відповідно до п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оскільки шкода була завдана в результаті сукупних спільних дій осіб, страхове відшкодування визначалося шляхом ділення завданої шкоди на 2.

Крім того, при розрахунку розміру страхового відшкодування до уваги не брався наданий позивачем чеки на загальну суму 22,10 грн., оскільки в них відображені витрати на матеріали для відвідувача хворого та пакети, і ці витрати не підлягають відшкодуванню.

З наведених мотивів та підстав відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач у судове засідання свого представника не направив, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не заперечуються, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_4 (далі - потерпілий) (а.с.19).

ОСОБА_1 є вдовою померлого, а ОСОБА_2, ОСОБА_3 - його неповнолітніми дітьми (а.с.10-16).

Як слідує з письмових пояснень сторін, а також з постанови слідчого СУ ГУНП у Волинській області Ходирєва В.В. від 31 серпня 2017 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0005724 від 12.12.2016, причиною смерті потерпілого є ДТП.

У вказаній постанові встановлено, що 11 грудня 2016 року близько 23 год. 50 хв. Водій автомобіля «Мерседес Віто», НОМЕР_4, ОСОБА_6, рухаючись по вул. Конякіна зі сторони вул. Карпенка-Карогго в напрямку вул. Гордіюк, що у м. Луцьку, поблизу будинку №9 по вул. Конякіна, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4, який здійснював перетин проїзної частини дороги з права на ліво відносно руху автомобіля, поза пішоходним переходом. В подальшому останній був госпіталізований в лікарню де помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. При судово-токсикологічному ушкодженні крові померлого встановлено, шо в його крові містилося 0,46 проміле етилового спирту. В результаті зроблений висновок, що в прямому причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали стало порушення пішоходом ОСОБА_4 пунтів 4.4, 4.14 (а), 4.14 (б) ПДР України (а.с.37-40).

Сторонами не заперечується, що цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Мерседес Віто», НОМЕР_4, було застрахована у відповідача.

За результатом розгляду заяви позивача від 09 серпня 2017 року їй через ТзОВ «ЮК «Відшкодування» було виплачено 43 819,79 грн. як страхову виплату, хоча позивач просила виплатити 87 661,69 грн. (а.с.5).

Як підставу для виплати самої такої суми відповідач у відзиві посилається на приписи п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому поділив суму відшкодування на 2 у зв'язку з наявністю вини пішохода у його смерті. Крім того не були враховані чеки на суму 22,10 грн., які стосувалися купівлі засобів для відвідувачів пацієнта та пакетів.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).

Частиною першою статті 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Крім того у частині першій статті 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

В свою чергу, зазначені положення ЦК України кореспондуються з положеннями статті 27 Закону, в якій зазначено, що Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2).

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3).

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4).

При цьому у частині третій статті 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Аналіз положень ст.ст.1200, 1201 ЦК України, ст.27 Закону у системному зв'язку з положеннями ч.3 ст.1193 ЦК України дозволяє суду дійти висновку, що вина потерпілого не враховується при відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених ст.27 Закону.

Отже не підлягає до застосування до спірних правовідносин положення п.36.3 ст.36 Закону, відповідно до яких у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода пов'язана зі смертю потерпілого відшкодовується в незалежності від його вини.

На переконання суду, положення п.36.3 ст.36 Закону стосується випадку передбаченому у ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об'єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів).

Однак у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті виходу потерпілого на проїзну частину. Оскільки законодавством передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого в незалежності від його вини, вона, на думку суду, повинна відшкодовуватися у повному обсязі.

Отже, відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати належної позивачам на 2, а тому є всі підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати.

При цьому суд здійснює таке стягнення без врахування 22,10 грн., які за твердженням відповідача згідно наданих фіскальних чеків стосуються витрат на матеріали для відвідувачів лікарні, а не на безпосередньо лікування пацієнта. Спростування цих тверджень відповідача позивач суду не надала. Вищевказана сума вираховується із суми страхового відшкодування ОСОБА_1, оскільки саме вона пред'явила до відшкодування витрати пов'язані з лікуванням.

Підсумовуючу вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно застосував при розрахунку та виплаті страхового відшкодування позивачам положення п.36.3 ст.36 Закону, але правомірно не врахував суму у фіскальних чеках у розмірі 22,10 грн., яка безпосередньо не стосується лікування потерпілого, а тому позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом прийняття рішення яким:

1) стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 8 619,80 грн. страхового відшкодування, з яких:

- 3 200,00 грн. моральної шкоди згідно ст.27.3 Закону (1 600,00 грн. мінімальна заробітна плата станом на 2016 рік х 2);

- 4 393 грн. витрати на поховання (8 786,00 грн. які зазначені у заяві про виплату / 2);

- 1 026,80 грн. ((2 075,69 грн. які зазначені у заяві на виплату - 22,10 грн. не врахованих витрат за витратами які не пов'язані з лікуванням) / 2).

2) стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_2 17 600,00 грн. страхового відшкодування, з яких:

- 3 200,00 грн. моральної шкоди згідно ст.27.3 Закону (1 600,00 грн. мінімальна заробітна плата станом на 2016 рік х 2);

- 14 400,00 грн. відшкодування на утримання згідно ст.27.2 Закону ((1 600,00 грн. мінімальна заробітна плата станом на 2016 рік х 9);

3) стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_3 17 600,00 грн. страхового відшкодування, з яких:

- 3 200,00 грн. моральної шкоди згідно ст.27.3 Закону (1 600,00 грн. мінімальна заробітна плата станом на 2016 рік х 2);

- 14 400,00 грн. відшкодування на утримання згідно ст.27.2 Закону ((1 600,00 грн. мінімальна заробітна плата станом на 2016 рік х 9).

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Оскільки позивачі при зверненні до суду були звільненні від сплати судового збору, з відповідача на користь держави, на підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме 704,45 грн. (704,80 * (43 819,8 / 43 841,90).

Керуючись ст. ст. 141, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 8 619,80 грн. (вісім тисяч шістсот дев'ятнадцять гривень вісімдесят копійок) страхового відшкодування;

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_2 17 600,00 грн. (сімнадцять тисяч шістсот гривень) страхового відшкодування;

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_3 17 600,00 грн. (сімнадцять тисяч шістсот гривень) страхового відшкодування.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» в дохід держави 704,45 грн. (сімсот чотири гривні сорок п'ять копійок) судового збору.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачами у справі є:

ОСОБА_1, яка проживає за адресою АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1;

ОСОБА_3, який проживає за адресою АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_2;

ОСОБА_2, який проживає за адресою АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідачем у справі є Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», адреса місцезнаходження м. Київ, вул. Електриків, буд.29А, поштова адреса м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 7, .

Повне судове рішення складено та підписано 10 жовтня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.О. Подзіров