Справа №127/1461/18
Провадження № 2/127/236/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі Бедрак М.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

В позові ОСОБА_3 зазначила про те, що 30 серпня 2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що складено актовий запис № 2463. За час спільного проживання в них 11 травня 2016 року народився син ОСОБА_5. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Таким чином, відповідач не виконує свої обовязки щодо утримання дитини. Крім того, ОСОБА_4 ухиляється від свого обовязку щодо утримання дружини, яка перебуває у декретній відпустці. Відповідач працює таксистом, зареєстрований як фізична особа-підприємець, отримує високий дохід, також займається перепродажем вживаних автомобілів, а тому може надавати позивачу та дитині матеріальну допомогу.

Враховуючи рівень цін на продукти харчування, дитячий одяг, взуття, медикаменти, стан здоровя дитини, позивач вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. Щодо позивача, то вона наразі знаходиться в декретній відпустці, тому не має змоги працевлаштуватися та отримувати дохід, в результаті чого ОСОБА_3 вважає, що аліменти на її утримання слід стягнути в розмірі 1500,00 грн. В звязку з не виконанням відпаовідачем свої обовязків ОСОБА_3 змушена була звернутися до суду з даним позовом та просить:

-стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі 1 500,00 грн., щомісячно, з дати подачі даного позову і до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку;

-стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій формі в розмірі 2 000,00 грн., щомісячно, з дня подання даної заяви і до досягнення дитиною повноліття;

-судові витрати, повязані з розглядом справи, покласти на відповідача.

На виконання вимог ухвали про відкриття провадження, відповідачем було надано відзив (а.с. 34-37). Зі змісту даного відзиву вбачається, що позивач разом з дитиною проживає у своїх батьків в Одеській області, а не в с. Агрономічному, як зазначено в довідці про склад сімї. Відповідач не погоджується з твердженням позивача щодо невиконання ним обовязку по утриманню дитини, оскільки з моменту як відносини з дружиною погіршились, вона залишилась проживати з дитиною у квартирі відповідача. Увесь час проживання там, відповідач допомагав їй матеріально, купував продукти харчування, ліки для дитини. Крім того, в квартирі залишились кошти сімейного бюджету, зароблені особисто відповідачем.ОСОБА_4 зазначає, що позивач навмисно не надає йому можливість бачитись з дитиною. На даний час відповідачу достовірно не відомо місце перебування спільної дитини. Позивач жодним чином не реагує на прохання та вимоги батька дитини щодо реалізації його прав на виховання та побачення з сином. Відповідач дійсно являється фізичною особою-підприємцем, надає послуги таксі та з 01.04.2017 року здійснює підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування. Щомісячний дохід відповідача становить 2262,55 грн. Враховуючи доходи та обовязкові витрати у вигляді податків та зборів відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання свого малолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо вимоги про стягнення аліментів на дружину, то слід врахувати майновий стан позивача, а також те, що після стягнення аліментів на дитину, сплати податків та зборів, матеріальне становище відповідача не дозволятиме сплачувати аліменти на дружину. З метою дотримання рівних прав та обовязків батьків щодо виховання, утримання та побачень з дитиною відповідач пропонує, що він перші 15 днів щомісяця виховуватиме та утримувати дитину, в той же час реалізуючи права передбачені ст.ст. 150-153, 155, 180 СК України, а позивачка здійснює ті самі дії в строк до закінчення календарного місяця. Таким чином, позивач матиме вільний час для працевлаштування та не буде постійно нести витрати на утримання спільної з відповідачем дитини. Просив позовні вимоги ОСОБА_3 до нього про стягнення аліментів відхилити. У випадку надання належних та допустимих доказів перебування дитини на утриманні позивача, вважає за можливе задовольнити позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн., щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо стягнення з нього аліментів на утримання позивача просить відмовити, у звязку з неможливістю надавати таку допомогу.

В результаті надання відзиву,ОСОБА_3 було подано суду відповідь на відзив (а.с. 43-46), відповідно до якої позивач не погоджується з твердженням відповідача про його скрутне матеріальне становище. ОСОБА_3 звертає увагу, що довідка Вігнницької ОДПІ, надана відповідачем, не може бути належним доказом, оскільки надана суду у вигляді звичайної ксерокопії, не містить дати, вихідного номеру. Також в даній довідці не вказано інформації про всі інші доходи отримані відповідачм. Крім того, відповідачем в своєму відзиві не зазначено про наявність у нього доходу від здійснення торгівлі автомобілями. За 2017 рік ОСОБА_4 продав більше 10 автомобілів, отримавши при кожній продажі заробіток в середньому від 100 до 500 доларів США. Завідомо неправдивим є твердження відповідача про те, що він приймає матеріальну участь в утриманні дитини. Придбання ним бананів, йогурту та пляшки води не є підтвердженням цього. Ліки для дитини відповідач не купував, оскільки на той час перебував за межами території України. Щодо перерахування коштів в сумі 1100 грн. на картку позивача, то дані кошти перераховувались не в якості аліментів на дитину, а для оплати комунальних послуг за квартиру, яка належить на праві власності його матері.ОСОБА_3 також не погоджується з твердженням відповідача про те, що вона забрала кошти сімейного бюджету, так як їх взагалі не було. Позивач зазначає, що вона з дитиною зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 на вул. Мічуріна, 43Д, проте через ремонтні роботи, вона до 07.02.2018 року проживала в квартирі матері відповідача.Однак, відповідач самовільно змінив замки від вхідних дверей у квартирі, чим фактично вигнав її з дитиною на вулицю, остання вимушена була поїхати на тимчасове проживання до своїх батьків в Одеську область, Кодимський район, с. Пиріжна, вул. Шевченка, 46, де вони проживають і досі. Вважає, що відповідач у відзиві не навів достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що він немає змоги сплачувати аліменти в розмірі заявленому нею в позовній заяві. Просила задовольнити її позов в повному обсязі.

Відповідачем згодом було подано суду заперечення на відповідь на відзив (а.с. 75), в якому зазначено, що кожна описана ним у відзиві обставина підтверджена належними та допустимими доказами, а тому підлягає до врахування судом при зясуванні дійсних обставин справи. Довідка Вінницької ОДПІ має вихідний номер, дату її формування та являється належним, допустимим доказом інформації про доходи відповідача за звітний період. В звязку із специфікою підприємницької діяльності надання послуг таксі, він використовував різні транспортні засоби, керуючи ними на підставі довіреності. В проміжок часу з 01.01.2017 по 15.03.2018 р. відповідач не займався будь-якою торгівлею, від якої міг би отримувати доходи. З часу припинення спільного проживання ОСОБА_4 постійно допомагає позивачу та спільній дитині матеріально, а саме купує продукти харчування, ліки для дитини, дитячі речі тощо. Підтверджуючі документів він не зберігав так, як гадав, що позивач не буде заперечувати даний факт. ОСОБА_4 також повідомляє, що виконує обовязок по утриманню спільної дитини та перераховує кошти в якості аліментів на відповідний рахунок позивача.

Ухвалою суду від 15 березня 2018 року було задоволено частково клопотання представника позивача та витребувати з Вінницької філії ДП «Національні інформаційні системи» повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей щодо виданих довіреностей у період з 01.01.2017 року по 15.03.2018 року на імя ОСОБА_4, якими його було уповноважено розпоряджатися транспортними засобами (а.с. 67-68).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповідь на відзив. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково, погодився сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 900 грн. в решті позовних вимог просив відмовити, посилаючись на обставини вказані у відзиву.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-АМ №167704, виданого 30.08.2015 року, судом встановлено, що 30.08.2015 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено актовий запис № 2463 (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АМ № 339368, виданого 16.05.2016 року Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, сторони по справі є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7).

Як вбачається з довідки Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області № 2281 від 18.12.2017 року, на утриманні ОСОБА_3 знаходиться неповнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, які проживають разом в ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 8). Факт реєстрації за вищевказаною адресою позивача також підтверджується відміткою в паспорті ОСОБА_3 (а.с. 4).

Судом встановлено місце проживання позивача. Так, відповідно до довідки виконавчого комітету Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області № 468 від 13.03.2018 року ОСОБА_5 проживає разом з матірю ОСОБА_3 та знаходиться на її утриманні. Місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, з 09.02.2018 року (а.с. 47). Таким чином, судом встановлено, що позивач разом з сином наразі проживають в Одеській області. Суд не приймає до уваги обставини зміни місця проживання позивача з дитиною, оскільки вони не стосуються справи. Однією з підстав для стягнення аліментів є проживання дитини з матірю, що і було встановлено в судовому засіданні. Відповідач не заперечував проти факту проживання дитини з матірю, він лише посилається на зміну місця їх проживання.

З довідки АТ «ОТП Банк» № 43/14-1-1 від 23.01.2018 року встановлено, що ОСОБА_3 дійсно працює в АТ «ОТП Банк» з 14.10.2013р. на посаді старшого експерта сектору аналізу заявок фізичних осіб за безготівковими кредитами управління аналізу кредитних заявок фізичних осіб департаменту з контролю за кредитними ризиками роздрібного бізнесу з робочим місцем в м. Вінниця з 03.10.2017 по теперішній час. В період з 11.03.2016 по 14.07.2016 ОСОБА_3 знаходилась у відпустці по вагітності та пологам. В період з 15.07.2016 по 11.05.2019 ОСОБА_3 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 22).

Суд не приймає до уваги, надані відповідачем чеки про купівлю продуктів харчування, ліків, оскільки з них не вбачається хто є покупцем та для кого вони придбані. Крім того, звертаю увагу, що аліменти будуть стягуватись з дня подачі позову до суду, тому встановлення факту виконання/невиконання обовязків по утриманню дитини до цього часу, немає значення для справи. Слід відзначити, що той з батьків з ким проживає дитина має право на присудження стягнення аліментів в судовому порядку.

Щодо фінансового стану відповідача, то слід зазначити наступне.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач ОСОБА_4 зареєстрований з 22 червня 2006 року як фізична особа-підприємець та надає послуги таксі (а.с. 40).

Відповідно до довідки Вінницької ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області № 718 від 27.02.2018 року, ОСОБА_4 перебуває на податковому обліку у Вінницькій ОДПІ з 26.06.2006 року. Система оподаткування спрощена. За звітний період з 01.01.2017 по 31.12.2017р.р. сума отриманого доходу відповідача становила 20 363,00 грн. (а.с. 41). Факт переходу відповідача на спрощену систему оподаткування з 01.04.2017 року підтверджується Витягом з реєстру платників єдиного внеску від 31.03.2017р. (а.с. 42). Суд звертає увагу, що даний дохід відповідач отримав до звернення ОСОБА_3 з даним позовом до суду. З огляду на те, що аліменти будуть стягуватись починаючи з дати звернення до суду, то суду необхідно дослідити отримані доходи відповідачем починаючи з дати подачі позову, тобто з 22.01.2018р. Суд не приймає до уваги твердження позивача, що дана довідка не містить вихідний номер, дати видачі, оскільки вони наявні.

Щодо пояснення позивача та її представника відносно того, що ОСОБА_4 займається перепродажем вживаних автомобілів, в результаті чого отримує високий та регулярний дохід, то слід зазначити наступне. Ні позивачем, ні її представником, не було надано суду відповідні докази на підтвердження даного факту.

Звертаю увагу, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Частиною першою ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

З приводу даного твердження були допитані в судовому засіданні свідкиОСОБА_6 та ОСОБА_7, які пояснили, що бачили, як ОСОБА_4 приїжджав то на одній машині, то на іншій. Їм було відомо зі слів позивача, що він займається машинами. Проте, суд критично ставить до показів свідків, оскільки це їх лише припущення, вони не були присутніми під час продажу машин, передачі коштів, тощо. Показання свідків з приводу даного факту не можуть бути достатнім доказом, оскільки дані обставини мають підтверджуватись належними письмовими доказами. Відносно відомостей про неодноразове посвідчення довіреностей на імя відповідача для керування транспортними засобами, які містяться у Витягу з Єдиного реєстру довіреностей, то слід зазначити наступне.

Частиною третьою статті 244 ЦК України визначено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Тобто довіреністю не можна посвідчити договір купівлі-продажу, це є лише документ, який надає право іншій особі вчинити певне коло дій.

Чинним законодавством України не передбачено, що договора купівлі-продажу транспортних засобів здійснюються на підставі довіреностей. Жодних інших доказів, які б підтверджували факт продажу відповідачем машин, суду не надано. З огляду на це, суд вважає, що факт займання відповідачем перепродажем вживаних автомобілів є не доведеним, тому суд його не бере до уваги.

Матеріалами справи встановлено, що згідно заяви про переказ готівки, наданої відповідачем, він перерахував на рахунок позивача аліменти за лютий-березень 2018 року в сумі 1814,05 грн. (а.с. 76).

Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

З аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що основною умовою для утримання чоловіком дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Суд не приймає до уваги пропозицію відповідача забирати дитину на 15 днів і опікуватись нею, аби в позивача була можливість працевлаштуватись. Суд наголошує, що дитина сторін є ще досить малою, тому вона потребує постійного догляду матері.

Під час визначення розміру аліментів судом було враховано розмір прожиткового мінімуму, сплату аліментів на дитину, доходи відповідача.

Враховуючи вищевказані докази, суд приходить до висновку, що відповідач має можливості утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років, оскільки він є особою працездатного віку, працює ФОП, інших утриманців немає. Також, слід зазначити, що ОСОБА_3 має право на утримання аліментів з відповідача, оскільки позивач проживає та здійснює догляд за дворічною дитиною, в звязку з чим не має можливості працевлаштуватися. Суд звертає увагу, що сплачувати аліменти на дружину відповідачу залишилось лише незначний період (до травня 2019 року).

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання обгрунтована. Разом з цим суд вважає, що аліменти слід стягнути в твердій грошовій сумі 500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 22.01.2018 року до досягнення сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, трирічного віку.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходив з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Статтею 27 вищевказаної Конвенції визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виходячи з положень вищевказаної статті утримання дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. А тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини.

Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього сина, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач може і повинен надавати матеріальну допомогу дитині.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік» визначено, що прожитковий мінімуму для дітей віком до 6 років станом на 1 липня становить 1559,00 грн.

Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Отже, прожитковим мінімумом визначається мінімальний розмір матеріального забезпечення дитини.

Виходячи з положень статті 141 СК України (що мати, батько мають рівні обов'язки щодо дитини), для забезпечення дитини прожитковим мінімумом батьки мають рівними частками брати участь в матеріальному утриманні дитини, тобто 1559,00 : 2 = 779,50 грн. Отже, кожен з батьків дитини має мінімально сплачувати аліменти в розмірі 779,50 грн. Разом з тим, суд зазначає, що даний розмір є лише мінімальним, тобто суд може визначити розмір і в більшій сумі.

Так, судом враховується, що дитина проживає разом із позивачем ОСОБА_3, ОСОБА_4 є працездатною особою, працює фізичною особою підприємцем, інших утриманців немає. В судовому засіданні відповідач погодився сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 900 грн. щомісячно. Разом з тим, враховуючи, що позивач наразі ніде не працює та сама потребує утримання, суд приходить до висновку, що сума запропонована ОСОБА_4 є недостатньою для утримання дитини. Крім того, відповідачу залишився невеликий проміжок часу сплачувати аліменти на утримання дружини, та надалі він буде сплачувати лише на дитину, яка росте і потребує все більших витрат. Звертаю увагу, що в січні 2018 року відповідачем було перераховано позивачу кошти на утримання дитини в розмірі 1 100,00 грн. В звязку з цим, суд приходить до переконання, що ОСОБА_4 має можливість сплачувати аліменти в даному розмірі. Виходячи із вищевикладеного, засад розумності і справедливості, взаємообовязку батьків по утриманню дитини, а також забезпечення інтересів неповнолітнього ОСОБА_5, розумні потреби матеріального забезпечення дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1 100,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути - 704,80 грн. судового збору.

У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Відносно вимоги про покладення на відповідачасудових витрат, повязані з розглядом справи, то зазначаю наступне.

Позивачем було надано розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого нею було понесено витрати на правову допомогу в сумі 2 000,00 грн. На підтвердження даних вимог, в матеріалах справи міститься лише довіреність на представництво інтересів позивача в суді (а.с. 119).

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В супереч вимогам вищевказаного законодавства, ні позивачем, ні її представником не було надано суду детального опису виконаних робіт та підтвердження про їх оплату позивачем.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Оскільки, у справі не доведено факт виконаних робіт та оплати послуг за надання правової допомоги позивачу, суд відмовляє у їх стягненні з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1-3, 27 Конвенції ООН "Про права дитини", ст. 51 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 80, 84, 180, 181, 182, 191 СК України, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 137 141, 263- 265, 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, аліменти на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (пятсот) гривень, щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, трирічного віку, починаючи стягнення з 22.01.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, аліменти на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 100 (одна тисяча сто) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 22.01.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. в дохід держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. У відповідності до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_10, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2.

Відповідач ОСОБА_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_11, місце реєстрації: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Повний текст рішення суду складено 03.09.2018 року.

Суддя О.О. Жмудь