Провадження № 22-ц/780/2514/18 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 4 16.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 липня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Березовенко Р.В.,Матвієнко Ю.О.

Секретар - Шуляк Д.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що 03 червня 2007 року між ним і ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб.

За час шлюбу вони набули у спільну сумісну власність земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_2, площею 0,1288 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 31 березня 2010 року. Вартість земельної ділянки становить 34 400 грн.

Рішенням ХХІІІ сесії У скликання Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 10 квітня 2009 року було надано дозвіл на розробку проекту щодо зміни цільового призначення вищевказаної земельної ділянки, а саме для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Після набуття у спільну сумісну власність вищезазначеної земельної ділянки вони розпочали будівництво житлового будинку, однак станом на дату подання позову будівництво не завершено, а будинок в експлуатацію не прийнято.

Позивач зазначав, що у зв'язку з цим розподілу підлягають будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва за рахунок спільних коштів подружжя за результатами судової експертизи, а також квартира АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_2 просив розподілити спільне майно подружжя, а саме: ОСОБА_2 виділити в особисту приватну власність ? частину квартири АДРЕСА_1, що у м. Хмельницькому, визнавши за ним право власності на ? частину квартири; ОСОБА_2 виділити в особисту приватну власність ? частину земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_2, площею 0,1288 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, визнавши за ним право власності на ? частину земельної ділянки; ОСОБА_2 виділити в особисту приватну власність будівельні матеріали, використані в процесі будівництва житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та розташовані на земельній ділянці площею 0,1288 га, призначеній для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, визнавши за ним право власності на ? частину будівельних матеріалів; Решту ? частини спільного майна залишити у особистій приватній власності ОСОБА_3.

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 ніколи не була спільним майном подружжя, так як належить і була придбана її матір'ю ОСОБА_4 за її кошти в 1996 році, ще до їхнього шлюбу.

Вказувала, що 03 червня 2007 року між нею і ОСОБА_2 дійсно був зареєстрований шлюб. В шлюбі вони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає з нею і знаходиться на її утриманні і вихованні. Життя з відповідачем не склалось, тому нею подано позов про розірвання шлюбу з відповідачем.

В жовтні 2016 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду їхній шлюб розірвано.

Перебуваючи у шлюбі з відповідачем, 31 березня 2010 року вона придбала у ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,1288 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_3. Земельна ділянка була оформлена на її ім'я, оскільки основна частина коштів на придбання ділянки була надана нею, половина коштів - це її особисті кошти.

Так як грошових коштів на будівництво будинку у них не було, то вона 01 жовтня 2011 року згідно Договору купівлі-продажу продала свою особисту земельну ділянку в АДРЕСА_4, кадастровий номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 за 264 000 грн., що було еквівалентно на той час 33 000 доларів США. Право власності на вказану продану земельну ділянку було набуто нею ще в 2003 році до заміжжя, і ця ділянка та виручені за неї кошти не були спільним майном подружжя.

Після цього на вказаній земельній ділянці вони фактично за її особисті грошові кошти побудували приватний будинок і проживали разом у ньому із відповідачем та їхнім сином до кінця 2015 року. З ними разом проживала і її мати ОСОБА_4, яка також дарувала їй свої кошти на придбання будівельних матеріалів для будівництва вказаного будинку.

Крім цього, вони фактично за її кошти придбали наступне майно, а саме: диван розкладний вартістю 2000 грн., ліжко двоспальне вартістю 2000 грн., матрац ортопедичний «Венето» вартістю 3000 грн., стіл дитячий письмовий вартістю 2000 грн., стілець дитячий вартістю 500 грн., шкаф платтяний двостворчатий вартістю 2000 грн., ноутбук вартістю 3000 грн., акумулюючий бак вартістю 3005,86 грн., котел електричний вартістю 3350,40 грн., ванну вартістю 525,32 грн., бойлер вартістю 10804,76 грн., душовий шланг вартістю 349 грн., кухонну мийку вартістю 1683,58 грн., сифон для ванни автомат комплект метал 57 см вартістю 227 грн. 83 коп., ніжки до ванни Калдевей вартістю 335,32 грн., унітаз вартістю 1344,35 грн., запчастини та приладдя для системи опалення на суму 38615 грн. 60 коп., сантехнічне приладдя на суму 6834 грн. 26 коп., унітаз вартістю 2233,60 грн., коліно вартістю 1021 грн. 87 коп.. запчастини та приладдя для насосної станції подачі води вартістю 26246 грн. 48 коп., а всього на загальну суму 159 628 грн. 23 коп..

ОСОБА_2 за час їхнього спільного проживання ніколи не працював, перебивався незначними підробітками, і фактично знаходився на її утриманні, а в їхній сім'ї працювала тільки вона, що підтверджується довідками, наданими до матеріалів справи. За вказані кошти, які вона заробляла і відповідач, реально вони могли придбати лише половину вказаного майна.

Крім того, вона надавала грошові кошти на будівельні матеріали на будинок, виручені з продажу її земельної ділянки в м. Хмельницькому, яка належала їй ще до шлюбу та є її особистим майном, акцій та іншої нерухомості, які також є її особистим майном, а також коштів, які їй подарувала її мати.

Купівля ? частини усього майна була здійснена за кошти особистого дошлюбного майна дружини, а тому не може бути спільною сумісною власністю подружжя.

Фактично все їхнє майно було придбане за її особисті грошові кошти, які не є спільним майном подружжя, а інша ? частина майна дійсно придбана за спільні кошти подружжя та підлягає розподілу. Тобто за ОСОБА_2 буде справедливо визнати ? частину майна, як земельної ділянки, так і іншого.

Крім того, ОСОБА_3 просила врахувати те, що з нею проживає і знаходиться на її утриманні дитина. Якщо раніше вони проживали з дитиною у вказаному спірному не введеному в експлуатацію будинку, то зараз вимушені знімати квартиру в м. Бровари. Аліменти відповідач не сплачує, матеріальної допомоги сину не надає.

Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 просила розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, яке було набуте за час шлюбу з відповідачем, таким чином: ОСОБА_3 виділити в особисту приватну власність ? частини майна, яке було придбане за час шлюбу з відповідачем, на суму 117078 грн. 23 коп., а саме: диван розкладний вартістю 2000 грн., ліжко двоспальне вартістю 2000 грн., матрац ортопедичний «Венето» вартістю 3000 грн., стіл дитячий письмовий вартістю 2000 грн., стілець дитячий вартістю 500 грн., шкаф платтяний двохтворчатий вартістю 2000 грн., ноутбук вартістю 3000 грн., акумулюючий бак вартістю 3005,86 грн., котел електричний вартістю 3350,40 грн., ванну вартістю 525,32 грн., бойлер вартістю 10804,76 грн., душовий шланг вартістю 349 грн., кухонну мийку вартістю 1683,58 грн., сифон для ванни автомат комплект метал 57 см вартістю 227 грн. 83 коп., ніжки до ванни Калдевей вартістю 335,32 грн., унітаз вартістю 1344,35 грн., запчастини та приладдя для системи опалення на суму 38615 грн. 60 коп., сантехнічне приладдя на суму 6834 грн. 26 коп., унітаз вартістю 2233,60 грн., коліно вартістю 1021 грн. 87 коп., запчастини та приладдя для насосної станції подачі води вартістю 26246 грн. 48 коп., ОСОБА_2 виділити в особисту приватну власність ? частки майна, яке було придбано за час шлюбу з відповідачем на суму 42550 грн., а саме твердопаливний котел «Мотор січ» вартістю 42550 грн.; ОСОБА_3 виділити в особисту приватну власність будівельні матеріали, використані в процесі будівництва житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та розташовані на земельній ділянці площею 0,1288 га, призначеній для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, визнавши за нею право власності на ? вказаних будівельних матеріалів; ОСОБА_2 виділити в особисту приватну власність ? частину будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та розташовані на земельній ділянці площею 0,1288 га, призначеній для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1; ОСОБА_2 виділити в особисту приватну власність ? частину земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_2, площею 0,1288 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1; Решту ? частин земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_2 площею 0,1288 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, залишити у особистій приватній власності ОСОБА_3.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя в частині позовних вимог про виділення ОСОБА_2 в особисту приватну власність ? частини квартири АДРЕСА_1, визнавши за ним право власності на ? частину даної квартири, залишено без розгляду на підставі вимог п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2018 року позов ОСОБА_2 та позов ОСОБА_3 задоволено частково.

В порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1288 га, що знаходиться в АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, надану для ведення особистого селянського господарства, та визнати право власності на ? частину конструктивних елементів, будівельних, оздоблювальних матеріалів, обладнання з урахуванням проведених будівельних робіт та інших супутніх витрат, які були здійснені в процесі будівництва житлового будинку, ступінь будівельної готовності якого становить 92,9%, за адресою: АДРЕСА_2, в загальному розмірі 322 342 грн. 25 коп..

В порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3, визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1288 га, що знаходиться в АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, надану для ведення особистого селянського господарства, та визнати право власності на ? частин конструктивних елементів, будівельних, оздоблювальних матеріалів, обладнання з урахуванням проведених будівельних робіт та інших супутніх витрат, які були здійснені в процесі будівництва житлового будинку, ступінь будівельної готовності якого становить 92,9% за адресою: АДРЕСА_2, в загальному розмірі 968 022 грн. 75 коп..

У решті позову ОСОБА_2 відмовлено.

У решті зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2018 року в частині поділу будівельних і конструктивних матеріалів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В частині поділу земельної ділянки та майна (меблів та побутової техніки), набутого за час шлюбу, судове рішення не оскаржується, а тому, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не повністю.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з 03 червня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 03 червня 2007 року (т.1, а.с. 55.)

В шлюбі в подружжя народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 108).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі 700 грн. щомісячно, починаючи з 11 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог щодо збільшення частки ОСОБА_3 у спільному майні подружжя та виділення у її власність ? частини конструктивних елементів та будівельних матеріалів, суд першої інстанції посилався на те, що позивач за зустрічним позовом витратила на будівництво власні кошти, отримані внаслідок продажу належної їй земельної ділянки, мала більші доходи ніж її колишній чоловік. Також суд обґрунтовував рішення тим, що у ОСОБА_2 була заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5

Однак, колегія суддів не може погодитись із цими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ХХІІІ сесії У скликання від 10 квітня 2009 року «Про зміну цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_6» вирішено: 1. Надати дозвіл на розробку проекту щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_6 в АДРЕСА_3, для ведення особистого селянського господарства на цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель; 2. Доручити землевпорядній організації виготовити державний акт на право власності на землю ОСОБА_6, землевпоряднику сільської ради внести зміни в земельно-облікові документи (т.1, а.с 5).

За Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 31 березня 2010 року ОСОБА_6 на умовах, передбачених цим договором, передала у власність, а покупець ОСОБА_3 прийняла у власність земельну ділянку площею 0,1288 га, що знаходиться в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, надану для ведення особистого селянського господарства, і зобов'язується оплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі. Вказана земельна ділянка складається з: сільськогосподарських угідь-0,1288 га (ріллі-0,1288 га) (т. 1, а.с. 6).

Відповідно до умов вказаного Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31 березня 2010 року продаж земельної ділянки вчиняється між сторонами за 34400 грн. Вказану суму грошей покупець сплатила, а продавець отримала повністю-до підписання цього договору.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 грудня 2015 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, площа 0,1288 га (т.1, а.с 7).

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 29 серпня 2017 року № 2309 Київської незалежної судово-експертної установи дійсна вартість об'єкта будівництва, а саме вартість усіх конструктивних елементів, будівельних, оздоблювальних матеріалів, обладнання з урахуванням проведених будівельних робіт та інших супутніх витрат, які були здійснені в процесі будівництва об'єкта за адресою: АДРЕСА_2 (вартість відтворення) становить 1 290 365 грн.. Ступінь будівельної готовності об'єкта за адресою: АДРЕСА_2 становить 92,9%. Об»єкт за адресою: АДРЕСА_2 придатний до експлуатації в якості індивідуального житлового будинку при встановленні котла та батарей опалення (т.1, а.с 220).

За правилами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 жовтня 2011 року, відповідно до якого ОСОБА_3 передала у власність, як продавець, ОСОБА_7, як покупцю, належну їй земельну ділянку площею 0,10 га, склад угідь: всього 0,10 га земельних угідь, землі під будівлями, лісами та іншими угіддями 0 га, що розташована в м. АДРЕСА_4, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, а покупець прийняв земельну ділянку та сплатив за неї обговорену грошову суму (т.1, а.с. 111 - 112).

Відповідно до умов п. 2.1. Договору купівлі-продажу земельної ділянки продаж земельної ділянки вчинено за 264000 грн., що еквівалентно сумі 33000 доларів США згідно з середнім курсом продажу долара США в комерційних банках м. Хмельницького, який становить 8 грн./долар США, які продавець одержав від покупця до підписання цього договору.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 і її представник стверджували, що вказані грошові кошти від продажу земельної ділянки були витрачені на будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_2.

При цьому, ОСОБА_3 не довела суду, що грошові кошти від продажу вказаної земельної ділянки були спрямовані саме за таким цільовим призначенням. Тому висновок суду щодо доведеності цієї обставини є помилковим.

Частиною 2 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Отже, довідки про доходи сторін по справі, які також містяться у матеріалах справи (т. 1, а.с. 130-136) також не можуть вважатися належними доказами на підтвердження позиції ОСОБА_3 щодо розміру частки її вкладу в будівництво.

Відповідно до ч. 3. ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Вказуючи на наявність заборгованості по сплаті аліментів, суд першої інстанції не врахував, що розмір аліментів, які має сплачувати ОСОБА_2 на утримання дитини, визначений судовим рішення у іншій справі та не був предметом перегляду в межах даної цивільної справи.

Тому заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 2800 грн., що вказана у довідці-розрахунку заборгованості по аліментах Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 23 лютого 2018 року ВП № 54101190, не є підставою для застосування судом ч. 3. ст. 70 СК України та збільшення через це розміру частки позивача за зустрічним позовом у спільному майні подружжя.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо поділу майна подружжя в частині конструктивних елементів, будівельних, оздоблювальних матеріалів, обладнання з урахуванням проведених будівельних робіт та інших супутніх витрат на ? та ? , оскільки, відповідно до вимог закону, правові підстави для такого поділу відсутні.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині поділу будівельних і конструктивних матеріалів з ухваленням в цій частині нового судового рішення про визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по ? частині конструктивних елементів, будівельних, оздоблювальних матеріалів, обладнання з урахуванням проведених будівельних робіт та інших супутніх витрат, які були здійснені в процесі будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2018 року скасувати в частині поділу будівельних і конструктивних матеріалів. Ухвалити у справі в цій частині нове судове рішення .

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити в частині поділу будівельних і конструктивних матеріалів.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково .

Поділити майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину конструктивних елементів, будівельних, оздоблювальних матеріалів, обладнання з урахуванням проведених будівельних робіт та інших супутніх витрат, які були здійснені в процесі будівництва житлового будинку, ступінь будівельної готовності якого становить 92,9%, за адресою: АДРЕСА_2, на суму 645 182,50 грн (шістсот сорок п»ять тисяч сто вісімдесят дві грн. 50 коп) .

Визнати право власності на 1/2 частину конструктивних елементів, будівельних, оздоблювальних матеріалів, обладнання з урахуванням проведених будівельних робіт та інших супутніх витрат, які були здійснені в процесі будівництва житлового будинку, ступінь будівельної готовності якого становить 92,9% за адресою: АДРЕСА_2, на суму 645 182 ,50 грн (шістсот сорок п'ять тисяч сто вісімдесят дві грн. 50 коп ) .

В інший частині рішення залишити без змін .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 26 липня 2018 року.

Головуючий

Судді