Єдиний унікальний номер: 448/1697/18
Провадження № 2/448/1025/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17.12.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Шегинській Л.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що квартира №13 в житловому будинку №29 (на даний час будинок перенумерований та значиться під номером 167) по вул.Миру в с.Пнікут Мостиського району Львівської області належав на праві спільної сумісної власності їй (позивачці) та її батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (дівоче прізвище - Лех) ОСОБА_4, тобто кожному з них належала 1/3 частка в такій.

Зазначає, що 18.12.2006р. померла її матір ОСОБА_3, яка за життя своїм майном не розпорядилася. Вважає, що вона (позивачка) та її батько ОСОБА_2 як спадкоємці першої черги спадкування за законом у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України фактично прийняли спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_3

Вказує, що 08.02.2014р. помер і її батько ОСОБА_2 Останній за життя своїм майном не розпорядився. На час смерті батька вона (позивач) постійно проживала разом з ним, а тому вважається такою, що прийняла спадщину у встановленому законом порядку.

Покликається на ті обставини, що після смерті батьків як спадкоємець першої черги спадкування за законом фактично успадкувала належні їм частки у спірній квартирі, однак у звязку з тим, що після смерті матері ОСОБА_3 її батько ОСОБА_2 за життя не оформив своїх спадкових прав та на частки у спірній квартирі відсутні відповідні правовстановлюючі документи, позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в позасудовому порядку.

З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак в матеріалах справи міститься її письмова заява, в якій така зазначає, що підтримує позовні вимоги, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без її участі.

Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує.

Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, проте надіслав повідомлення про те, що після смерті ОСОБА_3, яка померла 18.12.2006р., спадкова справа не заводилася; подав копію сторінок спадкової справи за №169/2014, заведеної після смерті ОСОБА_2, який помер 08.02.2014р., а також подав заяву, в якій просив слухати дану справу у його (представника) відсутності.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Судом встановлено, що Свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим 16.01.1996р., КСП «Дружба» Мостиського району Львівської області посвідчено, що квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам його сімї ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (позиваці по справі). Після перенумерації будинків у вказаному населеному пункті зазначена квартира фактично значиться під адресою: с.Пнікут, вул.Миру, 167/13 Мостиського району Львівської області, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області 25.09.2018р. за №1338.

Відповідно до норм ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом (ч. ч. 1, 2 ст. 368 ЦК України).

Згідно ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

18.12.2006р. відкрилася спадщина внаслідок смерті ОСОБА_3 (матері позивачки).

Отже, з урахуванням наведених вище норм та на підставі ч.2 ст.372 ЦК України, суд вважає, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина саме на 1/3 частину спірної квартири, що розташована по вул.Миру, 167/13 в с.Пнікут Мостиського району Львівської області.

Спадкодавець ОСОБА_3 за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У звязку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є дочкою спадкодавця та відповідно спадкоємцем першої черги спадкування за законом до зазначеної спадщини.

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №1300 від 18.09.2015р. слідує, що ОСОБА_3, яка померла 18.12.2006р., на час смерті була зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 та разом з нею проживали її чоловік ОСОБА_2 та її дочка (позивач) ОСОБА_1

Згідно повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області від 11.12.2018р. №01-16/968 після смерті ОСОБА_3, яка померла 18.12.2006р., спадкова справа не заводилася.

Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю ОСОБА_3 спадкове майно (1/3 частку квартири) у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України успадкували в рівних частках саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (кожен по 1/6 частці). Відповідно частка кожного з них у спірній квартирі збільшилася до 1/2 (1/3 частка, що належала кожному з них як співвласнику + 1/6 частка, яку кожен успадкував після смерті спадкодавця ОСОБА_3Ф.).

08.02.2014 року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_2. До складу даної спадщини входила 1/2 частка у спірній квартирі.

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_2 за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У звязку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Позивач ОСОБА_1 є дочкою спадкодавця ОСОБА_2 та у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України - спадкоємцем першої черги спадкування за законом спадщини, що відкрилась внаслідок його смерті.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема довідки, виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області, за №1301 від 18.09.2018р. ОСОБА_2, який помер 08.02.2014р., на час смерті був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. На час смерті ОСОБА_2 разом з ним за вказаною адресою постійно проживала його дочка ОСОБА_1 Тобто, в силу ст.1268 ЦК України, позивач ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2

Крім того, позивач ОСОБА_1 у встановлений законом шестимісячний строк, а саме 12.05.2014р. звернулася до Мостиської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_2

З копії спадкової справи №169/2014, заведеної після смерті спадкодавця ОСОБА_2, вбачається, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього звернулася лише позивач ОСОБА_1 Тобто, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2, які б претендували на спадщину, крім позивача ОСОБА_1, судом не встановлено.

Таким чином, після смерті спадкодавця ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 стала фактичним власником спірної квартири в цілому (1/3 частка, що належала їй як співвласнику згідно Свідоцтва про право власності на квартиру, + 1/6 частка, яку вона успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, + 1/2 частка, яку вона успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2М.).

В той же час, через відсутність правовстановлюючого документу на відповідну частку (1/2) спадкодавця ОСОБА_2 у спірній квартирі позивач ОСОБА_1 не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 16.01.1996р. КСП «Дружба» Мостиського району Львівської області; копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_2; копією спадкової справи за №169/2014; листом-повідомленням з Мостиської державної нотаріальної контори від 11.12.2018р. №01-16/968; копіями паспорта, свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб ОСОБА_1, позивача по справі; довідками, виданими виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області за №1338 від

25.09.2018р., за №№1300-1301 від 18.09.2018р.; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 16.05.2018р.; іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Оскільки у зв'язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спірне майно (квартиру, частки в такій) не може бути вирішено в позасудовому порядку (нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину), тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за нею (позивачем) права власності на вищевказане майно.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру в цілому в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавців ОСОБА_3Ф та ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 200 ч.3, 206 ч.4, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на квартиру №13 в житловому будинку №167 по вул.Миру в с.Пнікут Мостиського району Львівської області.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, уродженка, проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач - Мостиська міська рада Львівської області, місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 6 Львівської області.

Третя особа Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 22 Львівської області.

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак