27 грудня 2018 року м. Мукачево Справа №303/6631/18
Номер рядка стат. звіту - 33
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого судді Кость В.В.
секретар судового засідання Немеш Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Мукачево цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2
до відповідача ОСОБА_3
про стягнення матеріальної шкоди
ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 1061672,22 грн.
Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на відшкодування за рахунок відповідача шкоди, повязаної з пошкодженням належного позивачу транспортного засобу марки «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 28.09.2017 року. За наслідками судового розгляду матеріалів про притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною чертвертою ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 1166, 1187, 1190 Цивільного кодексу України.
Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, натомість від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують, проти винесення заочного рішення не заперечили.
Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач в судове засідання не зявилася, відзив на позовну заяву не надала, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
На підставі постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.12.2017 року (а.с. 7), яка набула законної сили 19.01.2018 року (а.с. 8-14), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Фактичні обставини скоєного ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, мали місце 28.09.2017 року о 17 год. 20 хв. на автодорозі Київ-Чоп в смт. Чинадієво Мукачівського району, де сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом марки «Hyundai Santa Fe» д.н.з. НОМЕР_2, рухаючись з м. Мукачево, здійснюючи поворот ліворуч не переконалася в безпечності цього маневру, виїхала на зустрічну смугу руху, чим створила аварійну ситуацію транспортного засобу марки «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4
Згідно з даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 34), власником транспортного засобу марки «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_1 є позивач.
Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
В межах розгляду даної судової справи, позивач просить стягнути з відповідача шкоду, повязану з пошкодженням транспортного засобу, внаслідок скоєння винною особою дорожньо-транспортної пригоди.
Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України .
За змістом п. 8 частини другої ст.16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Із спірних правовідносин вбачається, що такі є деліктними та поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,
Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст. 1166 Цивільного кодексу України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний звязок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.
Згідно з положеннями частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
На практичну реалізацію положень ст. 1166 Цивільного кодексу України спрямовані і приписи п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якими передбачено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Спеціальними нормами, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин є також положення частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Разом з тим, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Згідно з Полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 30.11.2016 року №АК/5564887 відповідальність ОСОБА_1 застрахована, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, завдану майну складає 100000 грн.
У спірній по справі ситуації слід констатувати, що позивач 04.05.2018 року звернувся до страхової компанії відповідача - ПАТ «СК «Перша» із заявою на виплату відшкодування (за пошкоджений транспортний засіб) (а.с. 16).
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 09 жовтня 2017 року №122 (а.с. 18-21) матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_3, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 1160672,22 грн.
Будь-яких доказів, які б викликали сумнів у повності, ясності, правильності висновку судового експерта, чи доказів повязаних з недостатньою професійною кваліфікацією оцінювача, сторонами надано не було, а тому суд вважає його вірним та обґрунтованим і таким, що не суперечить матеріалам справи і може бути взятим до уваги судом при ухваленні рішення.
Оскільки позивач отримав від страховика страхове відшкодування, якого недостатньо для повного відшкодування, він має право стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і одержаною страховою виплатою.
З огляду на вищенаведене, позовні ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2 про відшкодування за рахунок відповідача суми 1061672,22 грн. майнової шкоди підлягають до задоволення.
На підставі частин першої, другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача слід стягнути суму 8810,00 грн. судового збору.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 124, 129, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд
1. Позов ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2 задоволити.
2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму 1061672,22 грн. (один мільйон шістдесят одна тисяча сімдесят дві гривні 22 коп.) у відшкодування матеріальної шкоди.
3. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму 8810,00 грн. (вісім тисяч вісімсот десять гривень 00 коп.) судового збору.
4. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом (апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення).
5. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.В. Кость