Справа № 474/684/18
Провадження № 2/474/240/18
РІШЕННЯ

Іменем України

04.09.18 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

встановив:

30.07.2018р. ОСОБА_1 (далі -позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим по вул. Миру, 105, с. Богемка Врадіївського району Миколаївської області.

Позов обґрунтований тим, що позивач є власником вказаного житлового будинку. Відповідач являється його сином та зареєстрований в будинку по вул. Миру (Леніна), 15 с. Богемка Врадіївського району Миколаївської області. З 2011р. відповідач у даному будинку не проживає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу, у будинку не має.

У 2011р. відповідач добровільно змінив своє місце проживання та виїхав до ОСОБА_3 Федерації, та на даний час проживає зі своєю сім'єю АДРЕСА_1. Намірів повертатися, з метою проживання на території України, останній не має.

У житловому будинку відповідач прописаний як член сім'ї. Враховуючи, що вказана особа понад одного року у вказаному житлі не проживає та не користуються ним без поважної причини, позивач на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України та ст. 405 ЦК України, просить визнати останнього особою, яка втратила право на користування житловим будинком. Оскільки в добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає, а позивач він позбавлений можливості розпоряджатися належним йому нерухомим майном на власний розсуд.

Позивач в підготовче судове засідання не з'явилися, проте 04.09.2018р. звернувся до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності за результатами проведення підготовчого провадження у зв'язку з визнанням відповідачем позову, судовий збір просить залишити за ним.

Відповідач в судове засідання не з'явився, проте 20.08.2018р. звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності за результатами проведення підготовчого провадження у зв'язку з визнанням ним позову.

Частинами 3 та 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі вищевикладеного та враховуючи приписи ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в підготовчому судовому засіданні без участі учасників судового розгляду на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору.

Вивчив матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.10.2006р. позивач згідно договору купівлі-продажу купив у ОСОБА_4 житловий будинок по вул. Леніна, 105, с. Богемка Врадіївського району Миколаївської області. Вказаний договір укладений письмово та нотаріально посвідчений 13.10.2006р., зареєстрований в реєстрі за номером 2168, що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 3019229 від 13.10.2006р.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухому майно № 12447390 від 09.11.2006р., за ОСОБА_1 09.11.2006р. зареєстровано право власності на житловий будинок по вул. Леніна, 105, с. Богемка Врадіївського району Миколаївської області.

У відповідності до свідоцтва про народження серії 1-ФК № 405033, виданого 15.08.1984р., відповідач - ОСОБА_2 є рідним сином позивачу - ОСОБА_1.

Як вбачається з паспорту громадянина ОСОБА_3 Федерації серії 27-13 № 456900, виданого 08.08.2013р. відділом УФМС Росії по Калінінградській області Московського району м. Калінінграда., відповідач 13.08.2013р. був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1 та 02.02.2015р. знятий з реєстраційного обліку і 04.02.2015р. зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до акту обстеження місця проживання мешканців будинку по вул. Миру (Леніна), 105, с. Богемка Врадіївського району Миколаївської області від 13.07.2018р. встановлено, що відповідач з 2011р. за місцем своєї реєстрації не проживає.

Згідно довідки Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області № 497 від 13.07.2018р. вбачається, що по вул. Миру, 105, с. Богемка Врадіївського району Миколаївської області зареєстровані та проживають ОСОБА_1, 01.04.1954р.н., ОСОБА_5, 02.01.1954р.н., а ОСОБА_2, 27.07.1984р.н. зареєстрований та за вказаною адресою не проживає.

В сукупності вищевикладеного вбачається, що відповідач з моменту реєстрації місця проживання без поважних причин більше одного року не користуються житловим будинком позивача та відсутній там, не сплачує комунальні послуги, що, в свою чергу, свідчить про втрату ним інтересу щодо права на користування цим житлом.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.

Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім'ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Таким чином порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, судові витрати, які складаються із судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 200, 206, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, гр. ОСОБА_3 Федерації таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: вул. Миру, 105, с. Богемка Врадіївського району Миколаївської області.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ф.Г. Сокол