Справа № 201/6386/18
Провадження № 2/201/2161/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018р. суддя Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська - ОСОБА_1, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпровського національного університету імені ОСОБА_3 (третя особа Міністерство освіти і науки України) про стягнення ненарахованої та недоплаченої суми стипендії та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИЛА :

12.06.2018р. ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із позовом до Дніпровського національного університету імені ОСОБА_3, (третя особа Міністерство освіти і науки України) про стягнення ненарахованої та недоплаченої суми стипендії та інфляційних втрат. (а.с.№ 3-6)

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.06.2018р. було відкрито провадження по справі та у відповідності до положень ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) (а.с.№ 36)

В обґрунтування позовних вимог, позивач в позовній заяві посилався на те, що він з вересня 2012р. був зарахований до складу студентів Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_3, прийнятих за денною формою навчання за рахунок державного бюджету поза конкурсом на підстав ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» , як дитина шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років. Позивач зазначає, що відповідно до положень ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» під час навчання мав право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, проте за весь період навчання з 01.09.2012р. по 28.02.2018р. відповідачем на його користь виплачувалася лише академічна стипендія за успішне навчання. Про відповідне порушення свого права на отримання соціальної стипендії позивач дізнався лише 18.04.2018р., коли отримав довідки про виплачені розміри стипендії за період навчання для подання до органів Державної служби зайнятості, в яких було зазначено лише про виплату розміру академічної стипендії. Крім того, дану стипендію відповідач сплачував постійно з певними доплатами за інші місяці, що також впливало на можливість позивача обєктивно визначити розмір нарахованої стипендії, виходячи з чого, позивач просив суд, вважати днем початку строку перебігу позовної давності 18.04.2018р., день коли ним було отримано довідки про доходи за весь період навчання. Просив суд стягнути з відповідача на його користь суму недонарахованої та недоплаченої стипендії за період з вересня 2012р. по січень 2016р. в розмірі 41137,13 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 82390,31 грн., а загалом 123527,44 грн., та понесені судові витрати.

09.07.2018р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну (а.с. № 40-43), в якому представник відповідача ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 05.07.2018р.) просила суд застосувати до позовних вимог строки позовної давності враховуючи, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом 12.06.2018р., проте позовні вимоги про стягнення ненарахованої стипендії заявлені за період з вересня 2012р. по січень 2017р., проте клопотання про поновлення строків позовної давності позивачем не заявлено, поважність причин пропуску не обґрунтовано. Враховуючи, що позивачу за весь період навчання було достовірно відомо про розмір ненарахованої йому стипендії, просила суд, позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково в межах строків позовної давності виходячи з розрахунку здійсненого відповідачем за період з червня 2015р. по червень 2016р.

10.07.2018р. до суду надійшли письмові пояснення третьої особи - Міністерство освіти і науки України (а.с. 66-67), в яких зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню у повному обсязі в звязку з їх необґрунтованістю, оскільки державним бюджетом України видатки на виплати стипендій, передбачених статтею 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» жодного року передбачені не були.

Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці (в редакції 22.07.2009р., яка діяла на момент вступу позивача до ВНЗ) діти, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, діти шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві, шахтарів-інвалідів I та II групи зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

На час закінчення позивачем навчання, редакція ч.1 ст. 5 Закону від 05.12.2012р. передбачала виплату саме соціальної стипендії для осіб, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років.

Відповідно до ч.2 ст.62 закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014р. (в редакції яка діяла на момент вступу та період навчання позивачки до ВНЗ) особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01 вересня 2012р. по 28.02.2018р. навчався в Дніпровському національному університеті імені ОСОБА_3. Наказом МОН України від 27.02.2017р. №314 Про перейменування Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_3 та його структурних підрозділів» ВНЗ було перейменовано у Дніпровський національний університет імені ОСОБА_3.

На навчання до вищого навчального закладу позивач був зарахований на пільгових умовах за рахунок коштів державного бюджету згідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської правці» як дитина шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років.

Факт наявності у позивача відповідних пільг підтверджується копію свідоцтва про народження серії I -КИ №256448 (а.с. № 16), а також довідкою ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ДНІПРОВСЬКЕ» від 10.05.2018р., №1123 якою підтверджено, що на час вступу ОСОБА_2 до вищого навчального закладу батько позивача ОСОБА_5, мав стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті більше 15 років (а.с. № 17).

При винесенні рішення враховується, що зі змісту відзиву на позов вбачається, що відповідачем не заперечуються обставини зарахування позивача на пільгових умовах до ВНЗ, період його навчання та наявність у позивача права на отримання соціальної стипендії, а отже, їх слід вважати такими, що визнані сторонами та не підлягають доказуванню згідно до ст.82 ЦПК України.

Враховуючи положення ч.2 ст.62 Закону України Про вищу освіту від 01.07.2014р. №1556-VII (з наступними змінами та доповненнями) та положення ч.1 ст.5 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці (в редакції, що діяла на момент вступу позивача до ВНЗ) приходжу до висновку, що позивач зі вступу до вищого навчального закладу мав право на отримання стипендії саме у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналогічний правовий висновок міститься у ряді постанов Верховного Суду України, а саме, у постановах від 01.06.2016р. №6-929цс16 та 6-1044цс16, у постанові від 13.04.2016р. по справі №6-2981цс16.

Відповідно до ст. ст. 22, 6 Конституції України, право на отримання соціальної стипендії в даному випадку, встановлене Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Доводи третьої особи про те, що відсутність бюджетного фінансування позбавляє відповідача можливості виплачувати підвищені стипендії, є безпідставними, оскільки суперечать практиці Європейського суду з прав людини, викладеній у рішенні в справі «Кечко проти України», згідно з якою реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, а згідно ст.17 Закону України виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Представником відповідача у відзиві на позов було зроблено заяву про застосування судом строків позовної давності

Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення періоду, за який має бути стягнута з відповідача на користь позивача недоплачена стипендія з урахуванням інфляційних втрат, встановлено, що позивач заявив вимоги в межах строку позовної давності виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 ст.261 ЦК України передбачено, що у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2, 11.10.1994р.народження, досяг повноліття 11.10.2012р., тому до позовних вимог за період з вересня 2012р. по жовтень 2012р. (включно) строк позовної давності на підставі ч.4 ст.261 ЦК України не застосовується.

З пояснень позивача викладених в позовній заяві вбачається, що він дізнався про недоплату стипендії після закінчення навчання та звернення до закладу із запитом про надання довідки про виплачену йому стипендії, які датовані 18.04.2018р. (а.с.№21-25). За період навчання позивач не мав обєктивної можливості визначитися з розміром нарахованої йому стипендії, оскільки тривалий час стипендію відповідач сплачував з певними доплатами за інші місяці.

Відповідачем будь-яких належних доказів на спростування даних обставин надано не було, отже приходжу до висновку, що саме з 18.04.2018р., після отримання довідок, позивач довідався про порушене право, а тому строк перебігу позовної давності по пред'явленню позову повинен обчислюватися з 18.04.2018р.

З урахуванням викладеного вважаю з а можливе задовольнити вимоги ОСОБА_2, в повному обсязі та стягнути з Дніпровського національному університеті імені ОСОБА_3 заборгованість по невиплаченій стипендії за період з вересня 2012р. по грудень 2016р. включно.

Оскільки відповідачем розрахунок позивача щодо розміру заборгованості по невиплаченій стипендії заперечувався лише виходячи з періоду нарахування (відповідач здійснив розрахунок за період з червня 2015р. по грудень 2016р. з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності), при винесенні рішення слід керуватися наданими позивачем розрахунком заборгованості, довідками про доходи, які містять інформацію щодо предмета спору, з тих підстав, що строки позовної давності до вимог позивача при винесенні рішення не застосовуються. Згідно до довідок про розмір доходів №354, №353, №352, №350 від 18.04.2018р. (а.с. № 21-25) за період з вересня 2012р. по грудень 2016р. (включно) ОСОБА_2 була нарахована стипендія в сумі 21403,87 грн.

Розміри прожиткового мінімуму відповідно до Закону України Про Державний бюджет для працездатних осіб змінювалися наступним чином: з липня 2012р. 1102 грн. з жовтня 2012р. - 1118 грн, з грудня 2012р.- 1134 грн; з січня 2013р. 1147 грн., з грудня 2013р. - 1218 грн., з січня 2014р. по серпень 2015р. включно -1218грн., з вересня 2015р. 1378 грн.; з січня 2016р. 1378 грн., з травня 2016р. 1450 грн., з грудня 2016р. 1600 грн.

Таким чином, сума недоплаченої стипендії відповідно до розрахунку позивача, з яким слід погодитись, за період з вересня 2012р. по грудень 2016р. (включно) складає 41137 грн. 13 коп. (а.с. № 10-13)

Згідно статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» стипендії відносяться до обєктів, що підлягають індексації.

При вирішенні справи перевірено розрахунок позивача та встановлено, що вихідні суми заборгованості по стипендії та індекси інфляції застосовано правильно, отже, сума інфляційних втрат, з яким також слід погодитися, за період з жовтня 2012р. по травень 2018р. включно складає 82 390,31 грн.

Таким чином, загальна сума ненарахованої та невиплаченої стипендії, разом з інфляційними втратами складає 123 527 грн. 44 коп.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1% від ціни позову - 1235грн.27коп. слід стягнути з відповідача на користь позивача (а.с. № 2).

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст.62 Закону України Про вищу освіту від 01.07.2014р. № 1556-VII, ст. 5 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008р. № 345-VI, , Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», ч.1 ст. 261, ч.4 ст.261, ч. 5 ст. 267 ЦК України, правовими висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах від 01.06.2016р. №6-929цс16 та 6-1044цс16 та від 13.04.2016р. по справі №6-2981цс16, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суддя,

В И Р І Ш И Л А:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Дніпровського національного університету імені ОСОБА_3 (третя особа Міністерство освіти і науки України) про стягнення ненарахованої та недоплаченої суми стипендії та інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути з Дніпровського національного університету імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості по соціальній стипендії з урахуванням інфляційних втрат за період з вересня 2012р. по грудень 2016р. включно в розмірі 123527 грн. 44 коп. (сто двадцять три тисячі пятсот двадцять сім грн. 44 коп.)

Стягнути з Дніпровського національного університету імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1235 грн.27коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя: Н.В. Ткаченко