1Справа № 335/8477/18 2/335/2174/2018
РІШЕННЯ
5 жовтня 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Соболєвої І.П., розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати,
23.07.2018 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» та працює на посаді обліковця Новомиколаївських районних електричних мереж. Станом на 01.07.2018 заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за період вересень 2017 р. червень 2018 р. становить 21 249,50 грн., компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати становить 525,90 грн., які позивач на підставі ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача в судовому порядку.
Ухвалою судді від 24.07.2018 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи, витребувано у ПАТ «Запоріжжяобленерго» довідку-розрахунок по нарахованій але не виплаченій заробітній платі відносно ОСОБА_1 та інформацію з якого часу та на якій посаді він працює, встановлено строки для подання заяв по суті справи тощо.
Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач зазначив, що відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» розмір заборгованості із заробітної плати позивача станом на 30.08.2018 за період з вересня 2017 р. по червень 2018 р., із врахуванням часткового погашення заборгованості, становить 10 187,70 грн. Отже, розмір заборгованості, що належить до стягнення, підлягає зменшенню.
Вважає розрахунок позивача в частині компенсації втрати частини заробітної плати таким, що не відповідає приписам Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати».
На підставі викладеного, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» та працює на посаді обліковця Новомиколаївських районних електричних мереж.
Відповідно до наданої відповідачем суду довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, протягом вересня 2017 р. червня 2018 р., ОСОБА_1 не в повному обсязі отримувала у строки, визначені ст. 115 КЗпП України, заробітну плату.
Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню.
Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі.
Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго», яка надана відповідачем, станом на 30.08.2018 розмір заборгованості відповідача перед відповідачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, за період вересень 2017 р. червень 2018 р. (жовтень 2017 р., лютий 2018 р., травеньлипень 2018 р. борг відсутній) складає 10 187,70 грн., яка й підлягає стягненню у судовому порядку.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.
Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.
З огляду на наведене, доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобовязань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а стягненню підлягає нарахована, але фактично не виплачена заробітна плата в загальному розмірі 10 187,70 грн.
Позивач також просить стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати у розмірі 525,90 грн.
Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари i тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Згідно з ч. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
За правилами ст. 3 цього Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Таким чином, розмір компенсації за втрату частини доходів в звязку з невиплатою заробітної плати буде становити 525,90 грн., що також підтверджується розрахунком позивача, який, своєю чергою, не спростовано представником ПАТ «Запоріжжяобленерго».
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 1012, 13, 81, 82, 141, 263265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 5 жовтня 2018 р.
Суддя І.П. Соболєва