Номер провадження 2/754/4101/18
Справа №754/3747/18
23 липня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Лісовської О.В.
за участю секретаря - Грей О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності, -
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів.
Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) та відповідачка ОСОБА_2 є співвласниками квартири № АДРЕСА_1, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1993 року (а.с. 4).
Як вказує позивачка, вона має намір володіти та користуватися своєю частиною житла, однак, їх з відповідачкою частки власності у квартирі не визначені, а відповідачка відмовляється від укладання нотаріально посвідченого договору про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності.
Вказані доводи позивачки суд вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.
Так, згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.
У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України( 2006-07 ); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність визначити частку позивачки ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 у спільній сумісній власності - квартири № АДРЕСА_3 згідно Свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1993 року в розмірі Ѕ частини за кожною з них.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст. 319, 358, 364 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності задовольнити.
Визначити за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ідеальні частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, площею 50, 1 кв.м., що зареєстрована на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1993 року, а саме по Ѕ частині за ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 02097, АДРЕСА_4.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП невідомий, зареєстроване місце проживання: 02166, АДРЕСА_5.

Повний текст рішення виготовлено 26 липня 2018 року.

Головуючий: