Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Лакізи Г.П.,

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.,

секретар: Позняк О.М.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача адвоката ОСОБА_5, представника третьої особи органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради Ларченко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова в складі судді Логвіної Т.В. від 07 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, про усунення перешкод у користуванні квартирою, третя особа - орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради,

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням, та зобов'язання ОСОБА_4 передати ОСОБА_2 ключі від замків вхідних дверей вказаної квартири. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 640 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 зводяться до того, що оскаржуване рішення ухвалене судом без додержання норм матеріального та процесуального права, судом зроблено невірні висновки, що потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

ОСОБА_4 вважає, що позовні вимоги є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Зазначає, що вона разом з дочкою вселилася до спірної квартири на законних підставах, протягом трьох років проживання в квартирі було зроблено ремонт, вчасно оплачувалися комунальні послуги. Позивач постійно проживає в Італії.

ОСОБА_4 зазначає, що вона та її дочка є тимчасовими жильцями, які на вимогу наймача (власника) зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмови - підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення. Наявність реєстрації у житловому будинку не змінює правового статусу тимчасового мешканця незалежно від тривалості проживання у цьому будинку. Позовна вимога про виселення ОСОБА_2 не заявлялася. За таких обставин, ОСОБА_4 вважає, що позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задоволенню не підлягають.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5, представника третьої особи органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради Ларченко О.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до такого висновку.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири від 09 червня 2006 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, посвідченого державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1736, набула право власності на квартиру АДРЕСА_1. Зазначене підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ЧМБТІ від 29.06.2006 року № 11076631 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.07.2013 року № 6841854 (а.с.8,9, 10).

20 червня 2013 року за участю дочки позивача ОСОБА_10 було оформлено довіреність, що була зареєстрована в реєстрі за № 2527. Відповідно до змісту зазначеної довіреності, ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_10 та ОСОБА_11 представляти її інтереси з питань продажу, обміну або здачі в оренду належної ОСОБА_2 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та продати, обміняти або здати в оренду її за ціною та на умовах на свій розсуд та отримати кошти в будь-якій валюті, тощо.

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 25 липня 2013, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О. В., зареєстрованого в реєстрі за № 2547, ОСОБА_2 (продавець), від імені якої діяла ОСОБА_10 (представник продавця), передала майно (квартиру за адресою: АДРЕСА_1) у власність ОСОБА_13, а покупець прийняла це майно і сплатила за нього оговорену грошову суму.

Згідно Договору дарування квартири від 26 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2578, ОСОБА_13 подарувала спірну квартиру відповідачу ОСОБА_4.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.03.2016, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 01.06.2016, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_4 про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу квартири та витребування майна від добросовісного набувача. Визнано недійсною довіреність від 20.06.2013, укладену від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_10 та ОСОБА_11, посвідчену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_14, зареєстровану в реєстрі за № 2527. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 25.07.2013, укладений між ОСОБА_2, від імені якої діяла ОСОБА_10, та ОСОБА_13, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., зареєстрований в реєстрі за № 2547. Витребувано від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.03.2016 набрало законної сили 01.06.2016 (а.с.11-16, 17-20).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.04.2017 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_13, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора О.В. про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування записів про право власності та зобов'язання вчинити певні дії, скасовані рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора О.В. щодо реєстрації права власності ОСОБА_13 та ОСОБА_4 на спірну квартиру; скасовані записи про право власності ОСОБА_13 та ОСОБА_4 на спірну квартиру; зобов'язано приватного нотаріуса Красногора О.В. поновити запис про право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру (а.с.21-24).

Вказане рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.04.2017 набрало законної сили 06.06.2017 та було виконано приватним нотаріусом Красногором О.В., що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 101912564 та № 101919313 від 30.10.2017, згідно яких скасовано реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_13 (а.с.25-26).

Відповідно до інформаційної довідки № 101921439 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на квартиру АДРЕСА_1 поновлено за ОСОБА_2 (а.с.27-28).

З довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщені осіб № 7276 від 24.11.2017 вбачається, що станом на 22.11.2017 власником квартири АДРЕСА_1 згідно договору дарування квартири є ОСОБА_2. У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_4 (попередній власник) та ОСОБА_7 (дочка попереднього власника) (а.с.35).

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що позивач тривалий час в спірній квартирі не проживає у зв'язку з перебуванням іі за межами України; зареєструвала своє місце проживання в спірній квартирі 17.07.2018, в квартиру не вселялась.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що припинення права власності особи на квартиру припиняє його право та право членів його сім'ї на користування даною квартирою, а ОСОБА_4, яка вже не є власником спірної квартири, заперечує проти добровільного зняття з реєстрації місця проживання у спірній квартирі та не передає ключів від замків вхідних дверей цієї квартири законному власнику, чим створює перешкоди Позивачу, як власнику майна, у користуванні та розпорядженні своїм майном.

За таких обставин суд дійшов висновку, що права позивача, як власника квартири АДРЕСА_1 є порушеними, а тому підлягають захисту, у зв'язку з чим позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у спосіб, визначений позивачем у позовній заяві.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі не може погодитися апеляційний суд, зважаючи на таке.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право користування квартирою є похідним від права власності на цю квартиру, а наслідком припинення права власності особи на квартиру може бути й припинення права користування даною квартирою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та її неповнолітня дочка ОСОБА_7 вселилась в спірне житлове приміщення та набули права користування ним на підставі договору дарування квартири, проте в подальшому спірна квартира були витребувана із власності ОСОБА_4 та повернута у власність ОСОБА_2 відповідно до вказаних вище судових рішень з тих підстав, що квартира вибула з володіння її власника ОСОБА_2 незаконно та поза її волею.

ОСОБА_4 заперечувала проти заявленого позову, зокрема, з тих підстав, що позивач в спірній квартирі тривалий час не проживає, а вона разом з дочкою мешкають в спірній квартирі, в якій знаходяться їх речі, виконані певні ремонтні роботи, оформлена житлова субсидія, тобто відповідачі використовують житло за цільовим призначенням - для проживання, проте позивачем не заявлено вимоги про їх виселення із спірної квартири. Позивач не спростував факт проживання відповідачів у спірній квартирі та не надав суду належних та допустимих доказів того, що відповідачі не проживають в спірному житлі, в якому зареєстрували своє місце проживання.

Вибір способу захисту порушеного права належить позивачу, але такий спосіб захисту повинен відповідати вимогам закону чи договору, фактичним обставинам справи та бути ефективним для захисту порушеного права (ст.5, п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, ст.16 ЦК України).

Проте необхідно врахувати, що визнати такою, що втратила право на користування жилим приміщенням можливо лише особу, яка набула права користування житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку, однак певний час без поважних на те причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання (статті 71, 72, 107 ЖК, ст.405 ЦК України).

Отже, належним способом усунення перешкод у користуванні власністю щодо осіб, які проживають у житловому приміщенні, є їх виселення, а не визнання їх такими, що втратили право користування житлом. Наслідком виселення є також зняття осіб з реєстрації місця проживання.

Отже, позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права, який не відповідає фактичним обставинам справи, вимогам закону та є неефективним для захисту порушеного права власності. Крім того, визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою та зобов'язання передати позивачу ключі від замків вхідних дверей вказаної квартири за встановлених обставин справи, без вирішення питання про виселення відповідачів призведе до дисбалансу прав та обов'язків сторін.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2018 року - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 належить стягнути 960 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 367, 368, 374 п.2 ч.1, 376 п.п.1,3,4 ч.1, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням та зобов'язання ОСОБА_4 передати ОСОБА_2 ключі від замків вхідних дверей вказаної квартири - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 960 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 23 липня 2018 року.

Головуючий:Судді: