Справа № 686/5411/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2018

Хмельницький міськрайонний суд

у складі:головуючого судді - Салоїд Н.М.,

при секретареві - Лоб І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

до

ОСОБА_1 та ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

В березні 2018 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вище зазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просить стягнути заборгованість у розмірі 7711,79 грн. Відповідно до Генеральної угоди № б/н від 11 грудня 2014 року.

Заявлені вимоги мотивує тим, що11.12.2014 року ОСОБА_3 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у звязку із чим підписала та отримала кредит в розмірі 6891,71 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом ву розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості.

28 березня 2015 позичальник ОСОБА_3 померла.

Станом на день смерті її заборгованість становить 7711,79 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 6891,71 грн., заборгованості за відсотками 379,03 грн., заборгованості з комісії та пені 441,05 грн. Зазначає, що банком була направлена претензія до нотаріальної контори, на претензію отримано лист, що спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Однак відповідно до вимог ст.ст. 1218, 1268 ЦК України його спадкоємцями є відповідачі, які постійно проживали із спадкодавцем, а тому борг просить стягнути із спадкоємців які прийняли спадщину фактом проживання.

В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, в матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи за відсутності його представників.

Відповідач ОСОБА_1А в судовому засіданні заявленого позову не визнала, суду пояснила, що подали до суду відзив, в якому вказала, що заперечує проти позову, оскільки після смерті доньки ОСОБА_3 жодного майна не залишилось та спадщини ніхто не приймав. З цих підстав просила в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Проаналізувавши доводи позивача, викладені в позовній заяві, пояснення відповідача та відзив відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів.

Судом достовірно установлено, що 11 грудня 2014 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. За вказаним договором ОСОБА_3 отримала в позивача кредит на загальну суму 6891,71 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

28 березня 2015 року позичальник ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БВ № 255130 від 28 березня 2015 року.

Станом на день смерті її заборгованість становить 7711,79 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 6891,71 грн., заборгованості за відсотками 379,03 грн., заборгованості з комісії та пені 441,05 грн., що вбачається із розрахунку заборгованості.

01 лютого 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» була направлена претензія кредитора до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори, на претензію отримано лист від Другої Хмельницької державної нотаріальної контори, що після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа № 117-2015 на підставі претензійної вимоги кредитора.

Із копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3 вбачається, що спадкоємці із заявами після смерті ОСОБА_3 про прийняття спадщини не зверталися.

Померла ОСОБА_3 була зареєстрована станом на 28 березня 2015 року АДРЕСА_1, разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що вбачається із копій паспортів.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обовязки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України«Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

При цьому, згідно із частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Виходячи з наведеного, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов'язані із наявністю невиконаних договірних зобов'язань, з'ясуванням вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред'явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Проте, зазначені вище норми підлягали б застосуванню, за умови, що відповідачі отримали у спадщину майно, після смерті доньки ОСОБА_3, яка померла, проте будь-якого майна, яке б належало на праві власності позичальнику не встановлено, позивач їх не довів, а суд таких не встановив. Відповідно до витягу з Державного реєстру та повідомлення Хмельницького БТІ № 710630 від 18.06.2018 року та витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 не зареєстровано. Квартира у якій проживала позичальник разом із відповідачами є не приватизованою.

Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, 81, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ст. ст. 259, 263 268, ч. 1, 2 ст. 273, ч. 1 ст. 352, ст. 354 ЦПК України, ст. 1281 1282 ЦК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 діб з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач : Публічне акціонерне товариство «Приватбанк», , 40-28 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 29000, АДРЕСА_2.

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_2

Повний текст рішення виготовлено 23 липня 2018 року.

Суддя: