Справа № 133/932/15-ц
Провадження № 22-ц/801/114/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Проць В.А.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2018 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30 серпня 2018 року, ухвалене в місті Козятині під головуванням судді Проця В.А., повний текст якого складено 17 вересня 2018 року

в справі №133/ 932/ 15-ц

за позовом ОСОБА_4 (позивач)

до ОСОБА_5, ОСОБА_3 (відповідачі),

про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

В квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась в Козятинський міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майна.

В обґрунтування позову посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_6, після смерті якого спадкоємцями першої черги є вона, а також їхні діти - відповідачі у справі. Оскільки на момент смерті чоловіка вона постійно проживала разом з ним в будинку в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Їх син, відповідач у справі - ОСОБА_3 також прийняв спадщину після смерті батька шляхом звернення із відповідною заявою від 20.02.2008 року до Козятинської державної нотаріальної контори, у якій він вказав, що на день смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, площею - 2,967 га, розташованої на території Пиковецької сільської ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, майнового паю та грошових вкладів в банку. Другий син - відповідач ОСОБА_5 на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем і не подавав в державну нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини.

До складу спадкової маси входить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Пиковець Козятинського району, в якому вона на даний час проживає. Зазначений житловий будинок із господарськими спорудами рахувався за померлим, що підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 30.01.2012 року. В силу ст. 22 КпШС (чинного на час побудови зазначених об'єктів нерухомості) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

З огляду на викладене вказані об'єкти нерухомості належали їй та померлому на праві спільної сумісної власності.

Відтак позивач вважає, що після смерті чоловіка вона має право на 1/2 ідеальну частку у праві власності на будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані по провул. АДРЕСА_1 району, а оскільки після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли лише вона та ОСОБА_3, то відповідно до ч. 1 ст.1267, ч. 1 ст. 1278 ЦК України кожен із них має право на половину ідеальної частки у цих об'єктах нерухомості, що належала померлому.

Крім того, до складу спадкової маси також входить земельна ділянка, площею 2,967 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пиковецької сільської ради Козятинського району, що належала померлому на підставі державного акта на право приватної власності на землю.

Вказана земельна ділянка була особистою приватною власністю померлого так як була ним приватизована в порядку, визначеному ЗК України 1990 року (чинного на момент видачі державного акта).

Вважає, що вона та ОСОБА_3 мають право на 1/2 частину цієї земельної ділянки, кожен.

В ході оформлення спадкових прав на вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами виявилось, що у неї відсутній правовстановлюючий документ на будинок та державний акт на землю, які належали померлому ОСОБА_6

Тому просила визнати за нею право власності на майно: на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по провулку АДРЕСА_1 району, на 1/2 частину земельної ділянки, площею - 2, 967 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, що раніше належали ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30 серпня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на майно, а саме на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по провул. АДРЕСА_1, що раніше належав ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, а саме на 1/2 частину земельної ділянки, площею - 2, 967 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, що належала ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданого 21.05.2001 року Пиковецькою сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №240.

Стягнуто з ОСОБА_5 і ОСОБА_3 на корить ОСОБА_4 1257 (одну тисячу двісті п'ятдесят сім) гривень 22 копійки судового збору з кожного.

Не погодившись із рішенням, відповідач - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції невірно визначив об'єм спадкової маси, включивши до неї житловий будинок, що був подарований йому батьком ще в 1980 році, прийшов до необґрунтованого висновку про спільне проживання матері з батьком на момент смерті останнього, а також не врахував відмову матері від спадщини.

Інші учасники справі відзиву на неї не подали.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3 підтримала на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити.

Позивач ОСОБА_4, її представник - адвокат ОСОБА_8, а також відповідач ОСОБА_5 проти вимог апеляційної скарги заперечували, просять залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, після смерті якого спадкоємцями першої черги є дружина ОСОБА_4 позивач у справі та діти - ОСОБА_5, ОСОБА_3 відповідачі.

На момент смерті чоловіка позивач постійно проживала разом з ним в будинку в с. Пиковець, що рахувався за двома номерами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою №182 від 30.05.2014 року, виданою виконкомом Пиковецької сільської ради Козятинського району.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України позивач ОСОБА_4 вважається такою, що прийняла спадщину.

Суд відхиляє посилання апелянта на те, що ОСОБА_4 нібито не прийняла спадщину, так як не проживала зі спадкодавцем на час його смерті. Так, житловий будинок, а якому проживали ОСОБА_4 і ОСОБА_6 до дня смерті останнього, хоча і зареєстрований за двома номерами, є одним домоволодінням, а ОСОБА_4 як друга з подружжя ОСОБА_6, яка пережила його, вважається такою, що прийняла спадщину.

При цьому суд першої інстанції вірно оцінив, як таку, що не має правового значення, заяву ОСОБА_4 до Козятинської державної нотаріальної контори від 21.02.2008 року, оскільки остання подана за межами встановленого частиною 1 статті 1273 ЦК України шестимісячного строку, протягом якого спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_3 також прийняв спадщину після смерті батька шляхом звернення із відповідною заявою до Козятинської державної нотаріальної контори, що підтверджується копією спадкової справи №134/08 у якій вказав, що на день смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, площею - 2,967 га, розташованої на території Пиковецької сільської ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, майнового паю та грошових вкладів в банку.

Відповідач ОСОБА_5 заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав і на момент смерті спадкодавця із ним не проживав.

До складу спадкової маси входить житловий будинок з господарськими будівлями, в якому позивач на даний час проживає, що розташований в с. Пиковець Козятинського району по АДРЕСА_1, і який відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 30.01.2012 року рахувався за померлим ОСОБА_6

Зазначений будинок, господарські будівлі та споруди були побудовані в період з 1968 по 1980 роки.

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому, всі зазначені об'єкти нерухомості були побудовані ними спільно під час перебування у шлюбі.

Відповідно до статті 22 КпШС УРСР (чинного на час побудови зазначених об'єктів нерухомості) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

В п. 4 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 29.12.1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР» було визначено, що правила статей 24,25,26 та 28 КпШС УРСР та його розділу застосовуються у відношенні всього майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі, й набутого ним до 1 січня 1970 року.

Згідно із частиною1 статті 70 К України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З огляду на вищевикладене, після смерті ОСОБА_6 позивач має право на ? ідеальної частки у праві власності на будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані по АДРЕСА_1

А тому посилання скаржника на те, що позивач не вважається такою, що прийняла спадщину на підставі статті 1268 ЦК України, оскільки не проживала разом із спадкодавцем на момент смерті, не заслуговують на увагу.

Крім того, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідно до частини 1 статті 1267 та частини 1 статті 1268 ЦК України мають право (кожен) на половину ідеальної частки у цих об'єктах нерухомості, що належали померлому, а тому, позивач має право на 3/4 ідеальної частки у цих об'єктах нерухомості.

Відповідно до роз'яснень від 21.03.2015 року наданих державним нотаріусом для оформлення ОСОБА_4 земельної ділянки згідно із п.4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №295/5, остання повинна пред'явити оригінали правовстановлюючих документів.

Відповідно до договору дарування від 03.12.1980 року, посвідченого виконавчим комітетом Пиковецької сільської ради ОСОБА_6, подарував своєму синові ОСОБА_3 житловий будинок , що знаходиться в с. Пиковець та належить йому на основі особистої власності на підставі запису в погосподарській книзі Пиковецької сільської ради народних депутатів за особовим рахунком НОМЕР_2.

Разом з тим, заначений договір дарування не містить ознак, за якими цей будинок можна було б ідентифікувати, як то адреса знаходження, площа, матеріали стін, покрівля тощо.

Із наявної копії погосподарської книги Пиковецької сільської ради за 1980-1982 роки, що міститься в матеріалах справи вбачається, що по особовому рахунку НОМЕР_2 в особистій власності господарства, головою якого був ОСОБА_6, знаходився жилий будинок 1979 року забудови, загальною (корисною) площею - 77 кв. м., матеріал стін - цегла, матеріал покрівлі - жесть.

Із наявної копії погосподарської книги Пиковецької сільської ради за 1983-1985 роки, що міститься в матеріалах справи вбачається, що по особовому рахунку НОМЕР_2 в особистій власності господарства, головою якого був ОСОБА_3 знаходився жилий будинок 1965 року забудови, загальною (корисною) площею 65 кв. м., матеріал стін - дерев'яно-валькований, матеріал покрівлі - шифер. Зазначений будинок продовжується рахуватись за ОСОБА_3, його особовий рахунок НОМЕР_3, що підтверджується записами погосподарської книги за 1986-1990 роки.

В цій же погосподарській книзі за 1983-1985 роки міститься запис про те, що за особистим рахунком №120 за ОСОБА_6 та ОСОБА_4 рахується жилий будинок 1979 року збудування, загальна (корисна) площа 77 кв. м., матеріал стін - кірпіч, матеріал покрівлі - жесть.

В матеріалах справи міститься копія розподільчого акту по опису майна при спільному житті подружжя від 18.09.1985 року, із якого вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було поділено житловий будинок з господарськими спорудами.

Зі змісту зазначеного акта можна зробити висновок, що між подружжям ОСОБА_4 було поділено майно, яке вони набули під час шлюбу. При цьому майно інших осіб, в тому числі сина ОСОБА_3 предметом цього поділу не було.

А тому доводи апеляційної скарги про те, що батьки скаржника ОСОБА_3 умовно поділили належний йому (подарований батьком) будинок під особовим рахунком НОМЕР_2 є безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Суд звертає увагу, що в погосподарській книзі за 1986-1990 роки містяться записи про те, що по особовому рахунку НОМЕР_4 за ОСОБА_6 рахується жилий будинок 1981 року побудови, загальною (корисною) площею 35 кв.м., матеріал стін - кірпіч, матеріал покрівлі - шифер, а по особовому рахунку 114 за ОСОБА_4 рахується жилий будинок 1981 року побудови, загальною (корисною) площею 35 кв.м., матеріал стін - кірпіч, матеріал покрівлі - шифер.

В погосподарських книгах за 1991 - 2010 роки містяться записи, із яких вбачається, що вказаний житловий будинок 1981 року побудови, матеріал стін - кірпіч (цегла), матеріал покрівлі - шифер, продовжує у ці роки рахуватися за різними особовими рахунками за двома власниками - ОСОБА_6 та ОСОБА_4

При цьому в погосподарській книзі за 2006-2010 роки за ОСОБА_6 половина цього будинку рахувалась за адресою по АДРЕСА_1, а за дружиною ОСОБА_4 за адресою по АДРЕСА_2

Отже за записами зазначених погосподарських книг вбачається, що предметом договору дарування будинку від 03.12.1980 року був жилий будинок 1965 року побудови (1953, 1959 років забудови), загальною (корисною) площею 65 кв. м., матеріал стін - дерев'яно-валькований, матеріал покрівлі - шифер. У вказаному будинку відповідач ОСОБА_3 проживав разом зі своєю сім'єю до 1990 року.

При цьому цей жилий будинок, який був предметом договору дарування, з цього часу ніким не використовувався, внаслідок чого поступово майже зруйнувався і став непридатним для проживання. Цією обставиною зумовлена відсутність записів про цей будинок у погосподарських книгах сільської ради за 1991-2010 роки.

Водночас, інший жилий будинок 1981 (1979) року побудови був поділений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на підставі розподільчого акту по опису майна при спільному житті подружжя від 18.09.1985 року, внаслідок чого з цього часу почав рахуватись за цими особами за двома особовими рахунками, а з 1986 року ці дві половини житлового будинку знаходились за адресами: АДРЕСА_1 власником якої був ОСОБА_6 та АДРЕСА_2 - власник ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_6 рішенням сесії Пиковецької сільської ради від 20.03.2012 року №65 будинку в с. Пиковець, що раніше був зареєстрований по АДРЕСА_2 було присвоєно одну поштову адресу - АДРЕСА_1 і саме цей житловий будинок є предметом спору по даній справі.

Крім того, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована в с. Пиковець по АДРЕСА_1, на якій знаходиться спірний житловий будинок, а також прилегла до неї земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, на підставі рішення Пиковецької сільської ради була передана у приватну власність ОСОБА_4, як особі в користуванні якої вони раніше знаходились.

З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги про те, що при житті спадкодавець подарував йому саме спірний житловий будинок з погосподарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1, є безпідставними.

Вірним є також рішення суду про відмову в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності.

Так, за загальним правилом перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила - частина 1 статті 261 ЦК України.

За змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав, а також про особу, яка порушує, не визнає чи оспорює її права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції про порушення своїх прав позивач ОСОБА_4 дізналась не раніше квітня 2014 року, а саме зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15.01.2013 року, яким за ОСОБА_4 визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в с. Пиковець.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 05.05.2014 року заяву позивача задоволено. Рішення Козятинського міськрайонного суду від 15.01.2013 року було скасовано і залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_4 до Пиковецької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Як встановлено судом до складу спадкової маси також входить земельна ділянка, площею - 2,967 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пиковецької сільської ради Козятинського району, що належала померлому ОСОБА_6 на підставі державного акта на право приватної власності на землю.

Вказана земельна ділянка була особистою приватною власністю померлого ОСОБА_6, оскільки приватизована останнім в порядку, визначеному, чинним на день видачі державного акта, земельним законодавством.

А тому ОСОБА_4 має право на ? частину цієї земельної ділянки.

Отже доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Стадник І.М.

Судді Міхасішин І.В.

Войтко Ю.Б.

Повний текст постанови складено 26.12.2018 року.