ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року

м.Суми

Справа №584/189/18

Номер провадження 22-ц/788/1494/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

та позивача - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 25 червня 2018 року в складі судді Крєпкого С.І., ухваленого у м. Путивль, повний текст якого складений 25 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

26 лютого 2018 року позивачка ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернулась з позовом до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) про стягнення аліментів на повнолітню дочку на час навчання.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з 04 вересня 1999 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого 16 лютого 2000 року у них народилася дочка ОСОБА_3 23 серпня 2005 року шлюб між ними було розірвано. На підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 27 вересня 2000 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Посилаючись на те, що дочка сторін на даний час досягла повноліття і навчається у Харківському національному медичному університеті, самостійного доходу не має, тому потребує матеріальної допомоги, а відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати допомогу на її утримання, хоча в змозі надавати матеріальну допомогу, тому позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 1000 грн щомісяця, починаючи стягнення з 23 лютого 2018 року і до закінчення дочкою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 25 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання, в сумі 500 грн щомісячно, починаючи стягнення з 26 лютого 2018 року до закінчення навчання 30 червня 2023 року, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1102 грн 40 коп.

Вказане рішення суду в частині суми стягнення аліментів на повнолітню дочку позивачка оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду, стягнувши з відповідача на її користь аліменти на час навчання повнолітньої дочки в сумі 1000 грн щомісячно, а не 500 грн, як ухвалив суд першої інстанції. В іншій частині рішення суду позивачка просить залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини того, що відповідач не довів, що не може надавати дочці допомогу у заявленому у позові розмірі, оскільки відзиву на позовну заяву не подавав, хоча отримував матеріали позовної заяви та судові повістки про виклик його до суду, відтак, був належним чином повідомлений про дату і місце судового засідання. Також позивач посилається на те, що у 2017 році відповідач набув право власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, про що під час розгляду даної справи в суді першої інстанції їй не було відомо і вказує на те, що він має можливість надавати допомогу дочці.

Від відповідача ОСОБА_2 в установлений судом строк відзив чи письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі з 04 вересня 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 23 серпня 2005 року (а.с. 5, 6).

Від шлюбу мають повнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є відповідач.

Постановою Путивльського районного суду Сумської області від 27 вересня 2000 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно до її повноліття (а.с. 12).

Відповідно до довідки Харківського національного медичного університету від 13 березня 2018 року за № 18/78 повнолітня дочка сторін ОСОБА_3 навчається на 1 курсі в 4 групі ІІІ медичного факультету Харківського національного медичного університету (ІV рівень акредитації) за денною формою навчання, за спеціальністю «Педіатрія», з формою фінансування навчання за державним замовленням. Запланований термін навчання в університеті з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2023 року (а.с. 30).

За період з вересня 2017 року по жовтень 2017 року ОСОБА_3 було призначено стипендію в сумі 1100 грн щомісячно, з листопада 2017 року по січень 2018 року - в сумі 1300 грн щомісячно, а починаючи з лютого 2018 року, тобто, з часу звернення до суду з даним позовом, і по червень 2018 року їй стипендія не призначалась, що вбачається з відповідних довідок про доходи, виданих Харківським національним медичним університетом від 02 лютого 2018 року та від 02 липня 2018, відповідно (а.с. 17, 50).

Позивачка ОСОБА_1 працює молодшою медичною сестрою в Комунальній установі Путивльської районної ради Сумської області «Путивльська центральна районна лікарня» і загальна сума її доходу за період з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2018 року становила 19878 грн 14 коп. (а.с. 16).

Як вбачається з довідки Стрільниківської сільської ради Путивльського району Сумської області від 13 лютого 2018 року за № 84, дочка сторін у даній справі ОСОБА_3 зареєстрована у м. Харкові, але під час канікул проживає разом з матір'ю - позивачкою по справі ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 (а.с. 18).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня дочка сторін продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги від батьків, в тому числі, і від відповідача ОСОБА_2, її батька. Встановивши, що відповідач є працездатною особою, відомості про об'єктивні й поважні причини, які б перешкоджали йому надавати матеріальну допомогу дочці, матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої дочки, однак зменшив заявлений до стягнення розмір до 500 грн, пославшись на те, що обов'язок утримувати свою повнолітню дочку покладений на обох батьків, а також з огляду на майновий стан дитини, так як повнолітня ОСОБА_3 отримувала стипендію.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 198 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як передбачено частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

- наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Разом з тим, суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, врахував і майновий стан повнолітньої дочки сторін, вказавши про те, що повнолітня ОСОБА_3 отримує стипендію. Проте, позивачка у позовній заяві посилалась на те, що дочка отримувала стипендію лише перші півроку її навчання, для підтвердження чого надала довідку Харківського національного медичного університету від 02 лютого 2018 року про розмір її стипендії за період з 01 вересня 2017 року по 31 січня 2018 року (а.с. 17). При цьому, як вказала у позовній заяві позивачка, за результатами ЗНО з січня 2018 року дочка стипендію не отримує.

Вказана обставина підтверджується також довідкою Харківського національного медичного університету від 02 липня 2018 року, згідно з якою за період з 01 лютого 2018 року по 30 червня 2018 року ОСОБА_3 стипендія не призначалась (а.с. 50). Оскільки вказана довідка була видана пізніше, ніж ухвалено рішення суду, тому колегія суддів вважає за необхідне прийняти цю довідку до уваги.

Також позивачка під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції надала докази про понесені нею витрати у зв'язку з оплатою проживання дочки сторін у гуртожитку в м. Харкові на загальну суму 7150 грн, що на думку колегії суддів також має істотне значення для визначення розміру аліментів, необхідних на її утримання (а.с. 67, 68).

Таким чином, беручи до уваги вищенаведені обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно дослідив всі обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим рішення суду в частині визначення розміру аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, підлягає зміні.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що за приписами статті 81 ЦПК України обов'язок доказування і подання доказів покладений саме на сторони.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що відповідач у 2017 році набув право власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, що, на думку позивачки, вказує на те, що він має можливість надавати допомогу дочці, для підтвердження чого вона надала відповідну довідку (а.с. 51), то колегія суддів зазначає наступне. Зокрема, у наданій позивачкою довідці вказані особи, які за своїм прізвищем, ім'ям та по батькові ідентичні з відповідачем ОСОБА_2, однак реєстраційні номери облікової картки платника податків цих осіб є відмінними від того номера, що є в матеріалах справи і належить відповідачу ОСОБА_4 (а.с. 26). Отже, вказаний доказ апеляційний суд не бере до розгляду, так як він є неналежним.

Натомість за отриманою на запит апеляційного суду інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про реєстрацію права власності, інші речові права, іпотеки чи обтяження щодо відповідача ОСОБА_2 в державному реєстрі відсутні.

За таких обставин, коли суд першої інстанції неповно з'ясував всі обставини, що мають значення для справи, тому рішення суду в частині визначення розміру аліментів необхідно змінити, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, в сумі 1000 грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, отже, не є предметом апеляційного перегляду.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 528 грн 60 коп. Отже, рішення в частині стягнення з відповідача на користь держави судового збору підлягає зміні.

Крім того, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 792 грн 90 коп.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 25 червня 2018 року в даній справі змінити в частині визначення розміру аліментів.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання, в сумі 1000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 26 лютого 2018 року до закінчення навчання 30 червня 2023 року, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 528 грн 60 коп.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 792 грн 90 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина