ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 369/6147/16-ц

провадження № 61-16182св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

боржник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозова Анастасія Ігорівна,

стягувач: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 листопада 2016 року, постановлену у складі судді Ковальчук Л. М., та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 січня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Приходька К. П., Гуля В. В., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві) Лозової А. І. про відкриття виконавчого провадження.

Скаргу мотивував тим, що 7 листопада 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 2-3461/2010 про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 464 919,72 грн.

1 липня 2016 року йому стало відомо, що постановою державного виконавця від 17 лютого 2016 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження.

Посилаючись на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 17 лютого 2016 року № 50199515 з примусового виконання виконавчого листа від 7 листопада 2011 року № 2-3461/2010 винесена з порушенням строків, установлених Законом України «Про виконавче провадження», просив її скасувати.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 листопада 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не доведено і не надано суду доказів про порушення його права головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві щодо винесення оскаржуваної постанови від 17 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 50199515 з примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області

№ 2-3461/2010 від 7 листопада 2011 року, оскільки стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не пропустив строк пред`явлення виконавчого листа № 2-3461/2010 до виконання.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 січня 2017 року ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

Апеляційний суд погодився з ухвалою суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» як стягувач не пропустив строк пред`явлення виконавчого листа № 2-3461/2010 до виконання. оскільки цей строк неодноразово переривався відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

У січні 2017 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції та апеляційного суду, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить їх скасувати та постановити нове рішення про задоволення скарги на постанову про відкриття виконавчого провадження.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судами невірно обраховано строк пред`явлення виконавчого листа до виконання та не враховано, що виконавчий лист видано 7 листопада 2011 року після набрання чинності Законом України від 4 листопада 2010 року № 2677-VІ «Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», тому застосовуванню підлягає саме цей Закон істрок пред`явлення виконавчого листа до виконання повинен становити один рік з наступного дня після набрання рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2010 року у справі № 2-3461/2010 законної сили, тобто з 17 листопада 2010 року і до 17 листопада 2011 року.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього ж суду від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Судами встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2010 року, з урахуванням ухвали апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2010 року, стягнено солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 463 099,72 грн, а також витрати зі сплаті державного мита у розмірі 1 700 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справ у розмірі 120 грн, а всього стягнено 3 464 919,72 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 вересня 2011 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2010 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2010 року залишені без змін.

7 листопада 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області виданий виконавчий лист № 2-3461/2010 про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 3 464 919,72 грн. У виконавчому документі вказано, що строк пред`явлення до виконання обраховується 1 вересня 2011 року і закінчується 1 вересня 2012 року.

15 грудня 2011 року стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (далі - Підрозділ примусового виконання ВДВС ГУЮ у м. Києві) із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-3461/2010 від 7 листопада 2011 року.

23 грудня 2011 року старшим державним виконавцем Підрозділу примусового виконання ВДВС ГУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження з виконання вказану виконавчого листа. У постанові про відкриття виконавчого провадження вказано, що документ набрав чинності 1 вересня 2011 року, заява про примусове виконання подана 22 грудня 2011 року.

У подальшому за заявами стягувача було прийнято ряд постанов. Зокрема, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві від 5 травня 2014 року виконавчий лист

№ 2-3461/2010 повернений стягувачу через відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Вказано, що повторно виконавчий лист може бути пред`явлений до виконання до 5 травня 2015 року.

15 травня 2014 року стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся із заявою про примусове виконання виконавчого листа № 2-3461/2010 і постановою від 5 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3461/2010.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 19 грудня 2014 року виконавчий лист № 2-3461/2010 повернений стягувачу через відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

25 травня 2015 року стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся із заявою про примусове виконання виконавчого листа № 2-3461/2010 до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві і від 14 липня 2015 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом, оскільки виконавчий лист подано не за підвідомчістю.

11 серпня 2015 року стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження за цим же виконавчим листом.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві від 24 грудня 2015 року виконавчий лист повернений стягувачу через відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

11 лютого 2016 року стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся із заявою про примусове виконання виконавчого листа № 2-3461/2010 до начальника Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві від 17 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3461/2010.

Так, за пунктом четвертим Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» (далі - Закон № 2677-VІ) , який набрав чинності з 9 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Таким чином, поширення дії норм вказаного Закону на правовідносини щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа (правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-711цс15).

У даній справі виконавчий лист суд видав 7 листопада 2011 року, тобто після набрання чинності Законом № 2677-VІ, тому строк та порядок пред`явлення цього виконавчого листа до виконання визначається цим Законом.

Відповідно до вимог пунктів першого, другого частини першої статті 22 Закону №2677-VІ виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 23 Закону № 2677-VІ строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до вимог частини другої статті 23 Закону № 2677-VІ після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Відповідно до вимог статті 25 Закону № 2677-VІ державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до вимог статті 47 Закону № 2677-VІ повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Ураховуючи наведені вимоги Закону та встановлені обставини справи щодо своєчасного пред`явлення виконавчого листа № 2-3461/2010 до виконання та обставини щодо переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, суди дійшли правильного висновку про те, що державний виконавець при винесенні постанови від 17 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження діяв правомірно та у межах, передбачених Законом.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, судом не встановлено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. А. Стрільчук С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик