Справа № 133/1305/18
Провадження № 22-ц/801/427/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сорока Д. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 грудня 2018 року місто Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 жовтня 2018 року, ухвалене в місті Козятині під головуванням судді Сороки Д.В., повний текст якого складений 29 жовтня 2018 року

в справі №133/1305/18

за позовом ОСОБА_3 (позивач)

до ОСОБА_4 (відповідач),

про збільшення розміру аліментів,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася в міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів стягуваних за рішенням суду, в обґрунтування якого посилалася на те, що від спільного проживання із відповідачем вони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03.06.2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Їх спільний з відповідачем малолітній син є інвалідом, потребує тривалого лікування та догляду, а тому розмір аліментів в сумі 1000 гривень не є достатнім на його утримання, враховуючи стан здоров'я дитини.

Просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_4 на її користь на утримання сина та стягувати на її користь аліменти в розмірі 2500 грн., вважаючи саме такий розмір буде достатнім.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 жовтня 2018 року, з урахуванням ухвали від 29 жовтня 2018 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягнуто аліменти в розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення сином повноліття. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Відкликано також виконавчий лист №133/1183/15-ц по справі №133/1183/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Не погодившись із рішенням, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи просить його скасувати та постановити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що збільшуючи розмір аліментів до 1500 грн. суд першої інстанції не врахував, що син маючи статус інваліда потребує постійного медикаментозного лікування, додаткових витрат на ортопедичне взуття, яке необхідно купувати кілька разів на рік.

Від відповідача ОСОБА_4 відзив на апеляційну скаргу суду не надійшов.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року встановлено в розмірі 1762 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176000 грн.), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 (а. с. 4).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03.06.2015 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення від 03.06.2015 (а. с. 3).

Матеріалами справи також встановлено, що дитина - ОСОБА_5 є інвалідом з дитинства та отримує державну соціальну допомогу, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1, виданого Управлінням соціального захисту населення Козятинської РДА (а. с. 45).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У частині 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Як роз'яснив Пленуму Верховного суду України у п.23 Постанови від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Із аналізу статей 181, 192 СК України слідує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 5.02.2014 №6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №037-VIII частину 2 статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК, яким визначався розмір - 30%).

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 1000 грн. до 2500 грн. щомісячно, посилаючись на те, що їх спільний з відповідачем син має статус інваліда в зв'язку з чим потребує більших додаткових витрат на лікування, а відповідач, на її думку, має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж присуджено судовим рішенням від 03.06.2015 року.

Аналогічними є доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 2500 грн., оскільки його дохід значно вищий ніж 4000 грн. про які він повідомив, апеляційний суд відкидає, які такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так само не підтверджені належними і допустимими доказами реальні витрати матері на утримання сина, в тому числі у зв'язку із захворюванням останнього.

Ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі позивачем не наведені розрахунки, з яких вона виходила визначаючи розмір стягуваних аліментів.

Водночас Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону утримувати неповнолітніх дітей зобов'язані обоє батьків, які мають рівні права та обов'язки.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини вікoм від 6 років, який з 01 липня 2018 року по 30 листопада 2018 року становить 1944 грн. на одну особу в розрахунку на місяць й визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відтак правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами статті 89 ЦПК України і враховуючи часткове визнання позову відповідачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів в сумі 1500 гривень щомісячно, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України.

При цьому суд першої інстанції вірно виходив із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Стадник І.М.
Судді:Міхасішин І.В.
Войтко Ю.Б.