Ухвала

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 175/86/18

провадження № 61-42823ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка підписана представником Падалко Аліною Вадимівною, на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2018 року у складі судді Реброва С. О., та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року у складі суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Максюта Ж. І., у справі за скаргою ОСОБА_5 на рішення директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Моісеєва Юрія Олександровича у зведеному виконавчому провадженні № 52892359, заінтересована особа - Моісеєв ЮрійОлександрович,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із скаргою на рішення директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Моісеєва Ю. О. (далі - директор Департаменту ДВС) у зведеному виконавчому провадженні № 52892359.

Скарга мотивована тим, що заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року задоволено позов ОСОБА_5 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 та стягнуто інфляційні втрати за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за період з грудня 2012 року по листопад 2013 року у розмірі 3 427,49 грн, три відсотки річних за період з 01 листопада 2012 року по 03 грудня 2014 року у розмірі 561,39 грн, а всього стягнуто 3 988,88 грн та судовий збір 243,60 грн.

Вказував, що на підставі цього рішення видано два виконавчих листа та 27 травня 2015 року постановою державного виконавця Кіровського (Центрального) відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавчі провадження № 47661773 та № 47661838. 14 листопада 2016 року виконавчі провадження об'єднані в одне зведене виконавче провадження № 52892359, яке постановою директора Департаменту ДВС Моісеєва Ю. О. від 27 грудня 2017 року було передане із Центрального відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

ОСОБА_5, посилаючись на те, що вчинені дії щодо безпідставної передачі зведеного виконавчого провадження до іншої області порушили вимоги закону та його права, просив суд визнати неправомірною та скасувати постанову директора Департаменту ДВС Моісеєва Ю. О. від 27 грудня 2017 року щодо передачі зведеного виконавчого провадження № 52892359 у т.ч., виконавчих проваджень № 47661773 та № 47661838, із Центрального відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року, скаргу ОСОБА_5 задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову директора Департаменту ДВС Моісеєва Ю. О. від 27 грудня 2017 року щодо передачі зведеного виконавчого провадження №52892359 у т.ч., виконавчих проваджень № 47661773 та № 47661838 із Центрального відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Рішення судів мотивовані тим, що у зведеному виконавчому провадженні № 52892359 боржник ОСОБА_7 не проживала, не перебувала, не працює на території Запорізької області. Жодного майна боржника ОСОБА_7 на території Запорізької області не виявлено. У зведеному виконавчому провадженні №52892359 скаржник як стягувач, не давав згоди на те, щоб заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року у справі № 203/7384/2014-ц виконувалося відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Повноваження (територіальна підвідомчість) відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, до якого директор Департаменту ДВС Моісеєв Ю.О. передав зведене виконавче провадження № 52892359, не поширюється на територію Дніпропетровської області, де має бути виконуватися заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від від 24 квітня 2015 року у справі № 203/7384/2014-ц. При прийнятті 27 грудня 2017 року директором Департаменту ДВС Моісеєвим Ю. О. оскарженої постанови про передачу зведеного виконавчого провадження № 52892359 із Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на підставі частини четвертої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», абзацу 6 пункту 6, пункту 7 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень були порушені вимоги закону та права ОСОБА_5 Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року не виконано. Посилання в оскаржуваній постанові на те, що протягом 2016-2017 років у судовому порядку задоволено 44 скарги ОСОБА_5 на дії посадових осіб органів державної виконавчої служи Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не може слугувати підставою для передачі матеріалів спірного зведеного виконавчого провадження на виконання до Запорізької області.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 16 серпня 2018 року через засоби поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, яка підписана представником Падалко А. В., на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 31 серпня 2018 року ці недоліки було усунуто.

Касаційна скарга мотивована тим, що на підставі статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 6, 7 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень виконавче провадження передано з одного органу державної виконавчої служби до іншого за наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, про що була винесена вмотивована постанова. Окрім цього, постановою директора Департаменту ДВС було саме передано виконавче провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого, а не розпочато примусове виконання рішення. Постанова не може порушувати прав чи свобод заявника під час виконання судового рішення, адже була винесена з метою підвищення ефективності виконання та забезпечення неупередженого та повного виконання виконавчих документів (з огляду на кількість скарг ОСОБА_5 поданих до суду на рішення, дії або бездіяльність державних виконавців Дніпропетровської області). Суд не може виходити за межі завдань цивільного судочинства та не може втручатися в дискреційні повноваження органу державної влади. Рішення суду не обґрунтоване, судом не правильно застосовано статтю 25 Закону України «Про виконавче провадження» та розділ V Інструкції з організації примусового виконання рішень.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Встановивши, що у 2016 році Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкриті виконавчі провадження, які в подальшому об'єднані у зведене виконавче провадження, рішення на час розгляду скарги ОСОБА_5 не виконано і відсутні підстави для передачі виконавчого провадження від одного органу державної виконавчої служби до іншого, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні вимог скарги.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням того, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду скарги ОСОБА_5 на рішення директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Моісеєва Ю. О. не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка підписана представником Падалко Аліною Вадимівною, на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2018 року, та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року, у справі за скаргою ОСОБА_5 на рішення директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Моісеєва Юрія Олександровича у зведеному виконавчому провадженні № 52892359, заінтересована особа - МоісеєвЮрій Олександрович.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель