Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 459/3479/16-ц

провадження № 61-7657св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та дружину до досягнення дитиною трирічного віку.

Позов мотивовано тим, що з 06 травня 2016 року вона перебуває з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

За час перебування шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася дочка ОСОБА_3.

Позивач вказувала, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на забезпечення ОСОБА_1 не надає.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх його видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття та 500 грн щомісячно на ОСОБА_1 до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Червоноградського районного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року у складі судді Рудакова Д. І. позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 грудня 2016 року, до її повноліття, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на її утримання у сумі 500 грн щомісячно, до досягнення дочкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3 року, починаючи з 16 грудня 2016 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підставі статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Домовленості щодо виконання відповідачем свого батьківського обов'язку з утримання дитини між сторонами не досягнуто, а тому, врахувавши його стан здоров'я та матеріальне становище, суд стягнув з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 грудня 2016 року до її повноліття, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць та на утримання дружини у розмірі 500 грн щомісячно, до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Червоноградського районного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на дочку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінено та зменшено розмір з 1/4 частини заробітку до 1/6.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновком медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) 07 жовтня 2015 рокуОСОБА_2 встановлено 20 % втрати професійної працездатності, тому, врахувавши його стан здоров'я та матеріальне становище, розмір аліментів, стягнутих з нього на користь позивача підлягає зменшенню з 1/4 частини заробітку до 1/6 частини. Крім того, відповідно до довідки Червоноградської центральної міської лікарні від 20 квітня 2017 року батько позивача - ОСОБА_4 із 05 квітня 2017 року тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції змінюючи, законне та справедливе рішення суду першої інстанції не зазначив будь-яких нових обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, а також аргументованих доводів і мотивів щодо зміни розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частини заробітку відповідача. Також не звернув уваги на те, що відповідач матеріальної допомоги їй не надає. Посилання відповідача в суді апеляційної інстанції на те, що він утримує своїх батьків, є безпідставними, оскільки батько позивача ОСОБА_4 помер.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

09 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до вимог статті 182 СК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи по суті) та роз'ясненьпункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (в редакції на момент розгляду справи по суті).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років: з 01 січня 2016 року - 1167 гривень, з 01 травня - 1228 гривень, з 01 грудня - 1355 гривень.

Сімейним законодавством України також визначено право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років (стаття 84 СК України).

Судами попередніх інстанцій установлено, що з 06 травня 2016 року ОСОБА_1 перебуває з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі (а. с. 6).

За час перебування шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася дочка ОСОБА_1 (а. с. 7).

Суди встановили, що сторони проживають окремо.

Позивач вказувала, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на забезпечення ОСОБА_1 не надає, ОСОБА_1 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.

Згідно з копіями довідок управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради від 30 січня 2017 року № 273 та № 274, ОСОБА_1 отримала щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям (а. с. 69, 70, 71).

Відповідно до довідки про доходи ВП «Шахта «Межирічанська» від 20 квітня 2017 року № 175 ОСОБА_2 працює у ВП «Шахта «Межирічанська» з 28 жовтня 2011 року, займає посаду підземний гірничий робітник, загальна сума його доходів за період з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року складає 37 046 грн 25 коп. (а. с. 82).

Відповідно до довідки про доходи ВП «Шахта «Межирічанська» від 27 січня 2017 року загальна сума його доходів за період з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року складає 29 566 грн 41 коп.(а. с. 33).

Істотні обставини, які б могли унеможливити виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків належним чином, відсутні, оскільки відповідач є працездатним і не має інших осіб, які перебувають на його утриманні.

Зазначене дає можливість відповідачу повною мірою та належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов'язання, а саме сплачувати аліменти на дитину до досягнення нею повноліття та на утримання позивача - матері дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права, тому це рішення необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2017 року скасувати.

Рішення Червоноградського районного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк