Категорія 50 Номер провадження 22-ц/775/1046/2018
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

судді- доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Папоян В.В., Гапонова А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Бахмуті апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Краматорського міського суду від 18 січня 2018 року (під головуванням судді Заборського В.О.) у справі № 234/17974/17 за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу на стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, в обґрунтування посилався на те, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 12 вересня 1992 року. З вересня 2014 року боржник за власним бажанням пішов з дому. Вони мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає із нею та знаходиться на її утриманні.

Просив видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дитини-ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходів) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму.

Ухвалою Краматорського міського суду від 18 січня 2018 року відмовлено у видачі судового наказу з тих підстав, що не можливо встановити місце проживання боржника.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду. В обґрунтування посилається на те, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону.

Суд безпідставно відмовив в прийнятті заяви про видачу судового наказу , посилаючись на те, що не встановлено зареєстроване місце приживання боржника, оскільки це не відповідає дійсності. В провадженні суду знаходилась справа про розірвання шлюбу та рішенням Краматорського міського суду від 10 січня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. В описовій частині цього рішення вказано, що відповідача по справі повідомляли про розгляд , але від нього не надходило жодного повідомлення.

Зазначив, що заявниця з жовтня 2017 року намагалась вирішити питання стосовно стягнення аліментів з боржника, але протягом семи місяців питання не вирішувалось.

Просив скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі оскаржується ухвала суду про відмову в видачі судового наказу, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що за відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Донецькій області, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться, тому відповідно до ч.9 ст.165 ЦПК України є підстави для відмови у видачі судового наказу.

Такий висновок судді є обґрунтованим та відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України.

Наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Статтею 163 ЦК України передбачено вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до положень частини 9 статті 165 ЦПК України у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу. Аналогічне положення містилося і в частині шостій статті 100 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення із заявою.

З матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_3 звернувся із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В заяві про видачу судового наказу місце реєстрації боржника зазначене: АДРЕСА_1.

Частинами 4 - 8 ст. 164 ЦПК України передбачено дії суду для визначення підсудності заяви про видачу судового наказу.

На запит суду відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Донецькій області надано інформацію про те, що ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться (а.с.11).

Таким чином, суддя, перевіривши належним чином відомості щодо місцезнаходження боржника, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника отримана інформація не дає можливості, а тому правильно відмовив у видачі судового наказу за вимогою про стягнення аліментів, що узгоджується з положеннями частини 9 ст.165 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Тобто, в даному випадку стягувач (встановивши інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника) не позбавлений можливості звернутись до суду з повторною заявою про видачу судового наказу або з позовною заявою в порядку спрощеного провадження.

Також слід врахувати і те, що без з'ясування зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання фізичної особи - боржника, суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст. 169 ЦПК України щодо надсилання судового наказу боржнику, що в свою чергу призведе до неможливості набрання судовим наказом законної сили (ч. 1 ст. 172 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що в провадженні суду знаходилася справа про розірвання шлюбу між цими ж сторонами і відповідача по справі повідомляли про розгляд справи, а тому посилання в ухвалі на те, що встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника отримана інформація не дає

можливості, не відповідає дійсності, не можуть бути прийнятими до уваги,оскільки повідомлення відповідача мало місце в рамках іншої справи, яка розглядалася в іншому порядку -в порядку позовного провадження.

Оскільки норми процесуального закону, якими керувався суддя, є спеціальними при розгляді заяви про видачу судового наказу, висновок про відмову у видачі судового наказу є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали.

Керуючись ст.ст.367, 369, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 -адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Краматорського міського суду від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: