Провадження № 2/760/1550/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі : головуючого судді - Лазаренко В.В.,

з участю секретарі - Каліщук М.В.,

представника позивачів - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договорів про відступлення права вимоги дійсними, -

ВСТАНОВИВ:

31.10.2016 надійшла позовна заява позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про визнання дійсними договорів про відступлення права вимоги, укладених між позивачами та відповідачем ОСОБА_5.

Позовні вимоги мотивують тим, що 17.07.2014 між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до п. 1.1. цього Договору, первісний кредитор відповідач ОСОБА_5 передає, а новий кредитор позивач ОСОБА_2 приймає на себе вимоги, що належать відповідачу ОСОБА_5, і стає кредитором у розмірі 200 000,00 грн. за договором банківського строкового вкладу «ВЕСНЯНИЙ КОМПЛІМЕНТ» № ДФ-059714 від 07.04.2014 р., укладеного між відповідачем ОСОБА_5 та ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ». Згідно умов вищезазначеного договору, позивач ОСОБА_2 одержує право вимагати від ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» належного виконання всіх зобов'язань за договором банківського строкового вкладу «ВЕСНЯНИЙ КОМПЛІМЕНТ» № ДФ-059714 від 07.04.2014 р.

Також, 17.07.2014 між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до п. 1.1. цього договору, первісний кредитор відповідач ОСОБА_5 передає, а новий кредитор позивач ОСОБА_3 приймає на себе вимоги, що належать відповідачу ОСОБА_5, і стає кредитором у розмірі 200 000,00 грн. за договором банківського строкового вкладу «ВЕСНЯНИЙ КОМПЛІМЕНТ» № ДФ-059714 від 07.04.2014 р., укладеного між відповідачем ОСОБА_5 та ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ». Згідно умов вищезазначеного договору, позивач ОСОБА_2 одержує право вимагати від ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» належного виконання всіх зобов'язань за договором банківського строкового вкладу «ВЕСНЯНИЙ КОМПЛІМЕНТ» № ДФ-059714 від 07.04.2014 р..

Крім того, 12.06.2015 між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до п. 1.1. договору, відповідач ОСОБА_5 передає, а позивач ОСОБА_4 приймає на себе вимоги, що належать відповідачу ОСОБА_5, і стає кредитором у розмірі 137 202,82 грн. за договором банківського строкового вкладу «ВЕСНЯНИЙ КОМПЛІМЕНТ» № ДФ-059714 від 07.04.2014, укладеним між відповідачем ОСОБА_5 та ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ»), а також, стає кредитором у розмірі 48 370, 44 грн., згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.12.2014 р. у справі № 761/33180/14-ц, що підтверджується реєстром акцептованих вимог кредиторів від 11.06.2015 р..

Згідно умов вищезазначеного договору та рішення суду, позивач ОСОБА_4 одержує право вимагати від ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» належного виконання всіх зобов'язань за договором банківського строкового вкладу «ВЕСНЯНИЙ КОМПЛІМЕНТ» № ДФ-059714 від 07.04.2014 р..

А тому, просять визнати вищевказані договори відступлення права вимоги від 17.07.2014 та 12.06.2015 дійсними.

В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

20.03.2017 до канцелярії суду надійшла спільна заява позивачів та відповідача про визнання судом мирової угоди, укладеної 28.02.2017 сторонами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.01.2018 в затвердженні мирової угоди було відмовлено, т.я. в разі затвердження судом укладеної сторонами 28.02.2017 мирової угоди та закриття провадження у справі, будуть порушені права позивача ОСОБА_4, оскільки умови мирової угоди не стосуються прав та обов'язків сторін договору про відступлення права вимоги від 12.06.2015, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Заслухавши пояснення представника позивачів, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що наведені позивачами та відповідачем доводи не можуть бути прийняті судом виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.07.2014 між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_5, а також між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5, укладено договори про відступлення права вимоги. Відповідно до умов даних договорів, відповідач ОСОБА_5 передав, а нові кредитори позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли на себе вимоги, що належать відповідачу ОСОБА_5, і стали кредиторами у розмірі 200 000,00 грн. за договором банківського строкового вкладу «ВЕСНЯНИЙ КОМПЛІМЕНТ» № ДФ-059714 від 07.04.2014 р., укладеного між відповідачем ОСОБА_5 та ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ». Згідно умов вищезазначеного договору, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одержали право вимагати від ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» належного виконання всіх зобов'язань за договором банківського строкового вкладу «ВЕСНЯНИЙ КОМПЛІМЕНТ» № ДФ-059714 від 07.04.2014 р.. Аналогічний договір відступлення права вимоги укладений 12.06.2015 між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5, за яким позивач прийняв на себе вимоги, що належать відповідачу ОСОБА_5, і став кредитором у розмірі 137 202,82 грн. за договором банківського строкового вкладу «ВЕСНЯНИЙ КОМПЛІМЕНТ» № ДФ-059714 від 07.04.2014, укладеним між відповідачем ОСОБА_5 та ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ»), а також, став кредитором у розмірі 48 370, 44 грн., згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.12.2014 р. у справі № 761/33180/14-ц, що підтверджується реєстром акцептованих вимог кредиторів від 11.06.2015 р., та одержав право вимагати від ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» належного виконання всіх зобов'язань за договором банківського строкового вкладу «ВЕСНЯНИЙ КОМПЛІМЕНТ» № ДФ-059714 від 07.04.2014 р..

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків (стаття 11 ЦК України).

Правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів недійсними урегульовано, зокрема, ЦК України, як основним актом цивільного законодавства.

ЦК України у ст. 204 встановлює, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК).

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно роз'ярень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів.

При цьому цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас, ст. 15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України передбачає право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначені норми визначають об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Право особи, яке не є оспорюваним, невизнаним або порушеним не підлягає захисту в судовому порядку.

При цьому, в позовній заяві відсутні достовірні дані, проте якими діями чи бездіяльністю відповідача були порушені, невизнані чи оспорені права позивачів, щодо виконання чи відмови від виконання умов договорів відступлення права вимоги, та не наведено підстав, які б давали позивачам підстави вважати договори відступлення права вимоги недійсними.

За таких обставин, враховуючи, що позивачами не доведено факту порушення їх прав чи законних інтересів з боку відповідача, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 6, 11, 15, 202-204, 215, 218, 220, 626-627, 638-639 ЦК України, ст.ст. 4-5, 7, 12-13, 76-81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання дійсним договору про відступлення права вимоги від 17.07.2014, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, визнання дійсним договору про відступлення права вимоги від 17.07.2014, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, та визнання дійсним договору про відступлення права вимоги від 12.06.2015, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Лазаренко