Справа №295/4682/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Заочне

09.10.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.

за участю секретаря Білінської Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень від 02.05.2018 року, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.05.2015 року у розмірі 80322,84 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 50400,17 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 25621,58 грн., штрафу 500,00 грн. (фіксованої частини), штрафу (процентної складової) 3801,09 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн.

В обгрунтування вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору відповідачем було отримано кредит у розмірі 48000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, відповідач належним чином не виконує та ухиляється від виконання зобовязання, не надав своєчасно банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором, яку позивач просить стягнути.

Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судові повістки, направлені відповідачу повернулись на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 22.05.2015 року між сторонам укладено договір про надання банківських послуг, який являє собою заяву, Памятку клієнту, Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи, що підтверджено підписаною відповідачем заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. За умовами вказаного договору, відповідачу надано кредит в розмірі 48000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с.-11).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що кредитний ліміт становить 48000,00 грн. (а.с. 10)

Разом з тим, позивач просить стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 50400,17 грн., але доказів про зміну (збільшення) кредитного ліміту в подальшому не надає.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за наданим кредитом у розмірі 48000,00 грн.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Підстави виникнення цивільних прав та обовязків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Зі змісту розрахунку заборгованості за договором №б/н від 22.05.2015 року, наданого позивачем, станом на 04.01.2018 року заборгованість ОСОБА_1 становить 80322,84 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 50400,17 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 25621,58 грн., штрафу 500,00 грн. (фіксованої частини), штрафу (процентної складової) 3801,09 грн. (а.с.6-9).

Дослідивши розрахунок заборгованості по відсотках, суд приходить до висновку, що нарахування відсотків, які підлягають стягненню, проведено з порушенням умов договору, з огляду на наступне.

Встановлено, що при підписанні договору сторони погодили, що пільговий період користування кредитним лімітом становить 30 днів. Плата за користування кредитним лімітом в пільговий період становить 0.01% річних. Плата за користування кредитним лімітом після закінчення пільгового періоду становить 3.1 % на місяць від суми заборгованості (37,2 % річних) (а.с.77-78).

Підтвердження того, що відсоткову ставку було змінено за згодою сторін, відсутнє.

Із розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що починаючи із 14.07.2014 року та у подальшому банк збільшував розмір відсотків за користування кредитом, який станом на день нарахування заборгованості становив вже 74,4 % річних.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

10 січня 2009 року набрав чинності ОСОБА_2 України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

ОСОБА_2 не скасовує і не помякшує цивільної відповідальності особи, а отже, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, які прийняті з 10 січня 2009 року, є неправомірними.

Якщо ж умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 9 січня 2009 року.

ОСОБА_3 позиція Верховного суду України викладена у рішеннях від 19 грудня 2012 року у справі № 6-144цс12 та від 26 вересня 2012 року у справі № 6-89цс12).

Наданий позивачем розрахунок заборгованості по відсотках суперечить вимогам законодавства з огляду на нарахування відсотків на тіло кредиту й відсотки та підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором.

Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитом виникла з 01.04.2017 року, з урахуванням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 37,2 % на рік, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості зі сплати відсотків в сумі 13648,83 грн. (48000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту х 37,2% - відсоткова ставка за кредитом : 365 х 279 днів - кількість прострочених днів за період з 01.04.2017 року по 04.01.2018 року).

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та ОСОБА_3 надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежу по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за порушення строків виконання грошового зобовязання, який обчислений відповідно до умов договору у розмірі 500 грн. (фіксована складова) + 3082,44 грн. (процентна складова - 5% від суми заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по відсотках).

За таких обставин, у звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе з зобовязань, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 65231,27 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 48000,00 грн., заборгованості за процентами 13648,83 грн. грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 3082,44 грн.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі 1430,92 грн.

Керуючись ст.ст.12,77, 81, 141, 280, 259, 263-268, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 527, 551, 1054 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором № б/н від 22.05.2015 року, станом на 04.01.2018 року у розмірі 65231,27 грн., а саме: 48000 грн.,- заборгованості по тілу кредиту, 13648,83 грн. - заборгованості за процентами, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 3082,44 грн - штрафу (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" суму сплаченого судового збору у розмірі 1430,92 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Н.Перемоги, 50; ідентифікаційний код: 14360570.

Відповідач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1.

Суддя Л.М. Чішман