Справа № 214/2154/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 липня 2018 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Євтушенка О.І.,
секретар судового засідання - Петренко К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/2154/18
за позовною заявою ОСОБА_1
про відшкодування моральної та матеріальної шкоди (франшизи), завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою 05.04.2018 року, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в сумі 7000 грн. та 1000 грн. матеріальної шкоди (франшизи), спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; стягнути з відповідача на його користь судові витрати по сплаті, які складаються з судового збору в сумі 704,80 грн.
Пред'явлені вимоги позивач мотивував тим, що 18.07.2017 року приблизно о 09.50 год. на автодорозі по АДРЕСА_1 Дніпропетровської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під його керуванням, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним у виникненні ДТП постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.07.2017 року визнано ОСОБА_2 Внаслідок ДТП позивачеві спричинено моральну шкоду, а саме він зазнав сильного емоційного стресу, перебував в схвильованому емоційно-психічному стані, був позбавлений можливості користуватись автомобілем, який, перш за все, він використовував для поїздок роботу, адже місце роботи знаходиться на значній відстані від його місця мешкання.. Оскільки він знаходиться в середньому матеріальному становищі, а тому гроші на придбання автомобіля накопичував досить тривалий час. З урахуванням обсягу та глибини моральних страждань, рівня вини ОСОБА_2 у виникненні ДТП, розмір спричиненої йому моральної шкоди він оцінив в 7 000 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача 1 000 грн. франшизи як спричиненої йому матеріальної шкоди, яку ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовився йому сплатити.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи.
Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.
Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Як слідує з постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.07.2017 року (а.с.10-11), 18.07.2017 року о 09.50 год. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2, був неуважним перед початком руху, не впевнився в безпечності, недотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки. В ході розгляду справи ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП визнав повному обсязі, яка також була встановлена судом з притягненням його до адміністративної відповідальності та накладенням стягнення.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому факт завдання шкоди позивачу ОСОБА_1 як потерпілому в ДТП з вини ОСОБА_2 не потребує окремого доказування.
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Як роз'яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України, яка узгоджується з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Крім того, з п.1.6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Зі змісту п.13 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» слідує, що відповідно до ст.ст.386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).
Судом встановлено, що на момент ДТП 18.07.2017 року ОСОБА_2 експлуатував автомобіль НОМЕР_2, на законних підставах, маючи при собі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, що відповідає вимогам п.2.1 ПДР України. Таким чином, суд приходить до переконання, що ОСОБА_2, будучи винним у виникненні ДТП, зобов'язаний відшкодувати ОСОБА_1 спричинену йому шкоду відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки Daewoo Sens, р/н НОМЕР_3, була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» з лімітом відповідальності на одного потерпілого в 200 000 грн. та розміром франшизи в 1 000 грн., що підтверджується полісом страхування цивільно-правової відповідальності серії АК №1939623 від 25.02.2107 року зі строком дії до 25.02.2018 року (а.с.12).
Положеннями ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір компенсації моральної шкоди позивачеві суд визначає з урахуванням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), їх тривалості, характеру немайнових втрат, вимушених змін у життєвих стосунках.
Так, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу ОСОБА_1, суд виходить з меж пред'явлених ним позовних вимог, враховує його психоемоційний стан та переживання, оскільки ставши учасником ДТП, він дійсно переніс емоційний стрес, переживання, викликані необхідністю відновлення такого стану, змінами в звичному життєвому ритмі, спричиненими відсутністю деякий час у нього автомобіля як засобу пересування, тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на його корить моральної шкоди в розмірі 4000 грн. Саме вказаний розмір компенсації моральної шкоди позивачеві суд вважає таким, що відповідатиме засадам розумності, справедливості та виваженості, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача франшизи за договором страхування, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування», франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Згідно з п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Умовами п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Таким чином, в ідеальному значенні франшиза - це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку. За своїм характером вона хоча і є частиною матеріального збитку, однак не може бути включена до суми майнового збитку для стягнення її зі страховика, адже підлягає відшкодуванню виключно страхувальником або особою, відповідальною за збитки, завдані внаслідок ДТП. В даному випадку такою особою є відповідач ОСОБА_2
Умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_2, передбачено розмір франшизи 1000 грн. Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що в добровільному порядку відповідач не сплатив позивачеві франшизу, тому вона як матеріальний збиток підлягає стягненню з нього в примусовому порядку, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок часткового відшкодування понесених ним витрат по сплаті судового збору в сумі 440,50 грн. пропорційно частині задоволених вимог (а.с.1).
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, ч.6 ст.82, ст.ст.89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди (франшизи), завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1 000 (одну тисячу) грн. 00 коп. - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди (франшизи), спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 440 (чотириста сорок) грн. 50 коп. в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті судового збору.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчий лист для пред'явлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Відомості про сторін:
Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_4, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2
Відповідач: ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_5, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3
Рішення суду складено та підписано 19.07.2018 року.

Суддя Євтушенко О.І.