Справа № 140/1832/18
Провадження № 22-ц/772/2010/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Слободяник Т. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 рокуСправа № 140/1832/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

Головуючого (суддя-доповідач): Оніщука В.В.,

Суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідач: ОСОБА_4

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 27 липня 2018 року, постановлену у складі судді Слободяник Т.В., без участі сторін, в приміщенні Немирівського районного суду Вінницької області,-

встановив:

В липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 20 травня 2009 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки в розмірі 150 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Оскільки з часу призначення аліментів зросли ціни на товари та послуги, тому збільшились витрати на забезпечення доньки харчуванням, лікуванням, одягом та витрати на навчання, що в свою чергу вплинуло на матеріальне становище позивача. У зв'язку з цим, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь, на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 3000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 27 липня 2018 року справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 передано за підсудністю на розгляд до Христинівського районного суду Черкаської області.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що поданий позивачем позов не належить до категорії справ, до яких застосовуються правила альтернативної підсудності, а тому такий позов повинен бути поданий за загальним правилом підсудності, визначеним частиною 1 статті 109 ЦПК України.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду за правилами альтернативної підсудності до Немирівського районного суду Вінницької області, посилаючись при цьому на порушення судом норм процесуального права.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких міркувань.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала Немирівського районного суду Вінницької області від 27 липня 2018 року вищевказаним вимогам закону не відповідає.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Крім того, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Також у низці рішень Європейського суду з прав людини закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Відповідно до частини 1 статті 28 ЦПК України (в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваного рішення) передбачалося, що позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Дана стаття встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред'явлений в одному з двох і більше судів. Суд не має права обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді. Крім того, аналіз вказаної норми свідчить про те, що позови про стягнення аліментів охоплюють всі вимоги, пов'язані з невиконанням обов'язку по утриманню, передбачені статями 75-89, 91, 180-201, 202-206, 265-274 СК України, можуть пред'являтись також за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Оскільки позов був пред'явлений за правилами альтернативної підсудності за місцем проживання позивача, що є його правом, суд дійшов помилкового висновку про передачу справи до іншого суду.

Більше того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 3 липня 2018 року № 2475-VIII доповнено частину першу статі 28 ЦПК України, зокрема в частині визначення правил альтернативної підсудності і щодо позовів про збільшення розміру аліментів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позов ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів повинен бути поданий за загальним правилом підсудності не відповідає як принципу верховенства права, Конституції України, так і нормам процесуального права, а також позбавляє позивача можливості практично користуватися передбаченими процесуальним законом гарантіями доступ до суду, у зв'язку з чим оскаржувану ухвалу суду першої інстанцій не можна визнати законною і вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав, встановлених статтею 379 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 27 липня 2018 року скасувати та справу направити до Немирівського районного суду Вінницької області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно з оригіналом

Суддя В.В. Оніщук