Справа № 141/275/17
Провадження № 22-ц/772/1273/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Слісарчук О. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 рокуСправа № 141/275/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді: Голоти Л.О.,

суддів: Стадника І.М., Рибчинського В.П.,

учасники справи:

позивач : Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач : ОСОБА_3,

розглянув у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 21.02.2018 року, ухвалене у складі судді Слісарчука О.М., повне рішення суду виготовлено 27.02.2018 року, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 25.05.2012 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_4 підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві та відповідає вимогам частини першої статті 634 ЦК України щодо умов договору приєднання.

Зазначає, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_4 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Однак, ОСОБА_4 не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 31.01.2017 року заборгованість перед позивачем становить 33983 грн. 44 коп., з яких: 1381,65 грн. - заборгованість за кредитом; 26708 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3799,34 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1594,45 грн. - штраф (процентна складова).

Посилається на те, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер, не виконавши своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_3, який проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Вказує, що станом на дату смерті заборгованість перед позивачем становить 10326 грн. 39 коп., з яких: 1381,65 грн. - заборгованість за кредитом; 6745,40 грн. - заборгованість за відсотками; 2199,34 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Виходячи з наведеного, положень статей 509, 525-527, 530, частини першої статті 598, статей 599, 610, частини другої статті 615, статей 1050, 1054, 1219, 1220, 1221, 1223, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України, з урахуванням уточнених позовних вимог, ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість у розмірі 10326,39 грн.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 21.02.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 спадщину після смерті свого сина ОСОБА_4 не приймав, а тому він не є належним відповідачем у справі. Крім цього, позивачем не надано суду доказів, які підтверджують, яке саме майно прийняв у спадок відповідач та яка його вартість, що унеможливлює стягнення з ОСОБА_3 заявлених позивачем грошових коштів.

При цьому, судом першої інстанції також зазначено, що позовні вимоги заявлені у вигляді стягнення заборгованості за кредитним договором, а не у вигляді звернення стягнення на спадкове майно у межах його вартості, а тому правових підстав для задоволення позову немає.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_3, який постійно проживав із спадкодавцем та був зареєстрований з ним за однією адресою. Зазначає, що ОСОБА_3 не звертався із заявою до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини, а тому прийняв спадщину.

Посилається на те, що судом першої інстанції не було встановлено, яке саме спадкове майно залишилося після смерті ОСОБА_4, вартість майна та чи покриває вартість спадкового майна розмір заборгованості спадкодавця.

Вказує, що ПАТ КБ «ПриватБанк», як кредитор спадкодавця, самостійно не має можливості встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, оцінити їх в грошовому еквіваленті, тому при встановленні факту відсутності такої інформації, для повного і всебічного з'ясування обставин справи, суд повинен був самостійно встановити дану інформацію.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з підпунктом восьмим пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до підпункту дев'ятого пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не повністю відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

У справі встановлено, що 25.02.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено договір приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у "ПриватБанку", згідно якого останній отримав платіжну картку. Договір складається з анкети-заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил і Тарифів користування платіжною карткою.

ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

При укладенні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

ОСОБА_4 письмовою заявою підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами, Правилами та Тарифами складають між ним та банком кредитний договір.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_5 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Станом на 31.01.2017 року заборгованість перед позивачем становить 33983 грн. 44 коп., з яких: 1381,65 грн. - заборгованість за кредитом; 26708 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3799, 34 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1594,45 грн. - штраф (процентна складова).

Також установлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер у м. Київ, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №2 від 05.10.2017 року.

Відповідно до листа Оратівської державної нотаріальної контори № 629/01-16 від 26.09.2017 року спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_4 в Оратівській державній нотаріальній конторі не заводилась.

Відповідно до довідки № 347 від 17.10.2017 року виданої Новоживотівською сільською радою Оратівського району Вінницької області ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року був зареєстрований по АДРЕСА_1 За даною адресою зареєстрований батько - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Установлено також, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 року заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 25.02.2012 року становить 10326 грн. 39 коп., з яких: 1381,65 грн. - заборгованість за кредитом; 6745,40 грн. - заборгованість за відсотками; 2199,34 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що правових підстав для задоволення позову немає, оскільки обов'язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрація за місцем проживання спадкодавця, на що посилається ПАТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві.

Суд першої інстанції також зазначив, що ОСОБА_4 проживав у м. Києві, а ОСОБА_3 зареєстрований по АДРЕСА_1 тобто за тією адресою, що ОСОБА_4, який з 2012 року до дня смерті (ІНФОРМАЦІЯ_4 року) за місцем реєстрації не проживав. Вказана обставина також підтверджена поясненнями свідків ОСОБА_6 від 21.12.2017 року, та ОСОБА_7 від 21.12.2017 року.

Крім цього, згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №2 від 05.10.2017 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер в м. Київ. Відповідно до довідки № 412 від 21.12.2017 року виданої Новоживотівською сільською радою Оратівського району Вінницької області ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований по АДРЕСА_1 але з 2012 року до дня смерті (ІНФОРМАЦІЯ_4 року) за місцем реєстрації не проживав.

Позивачем не надано суду доказів, які підтверджують, яке саме майно прийняв у спадок відповідач та яка його вартість, що унеможливлює стягнення з ОСОБА_3 заявлених позивачем грошових коштів.

При цьому, суд першої інстанції також виходив з того, що позовні вимоги заявлені у вигляді стягнення заборгованості за кредитним договором, а не у вигляді звернення стягнення на спадкове майно у межах його вартості.

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що висновок суду про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведено, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті сина ОСОБА_4 є обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних доказів на спростування тієї обставини, що ОСОБА_4 був лише зареєстрований по АДРЕСА_1 але з 2012 року до дня смерті (ІНФОРМАЦІЯ_4 року) за місцем реєстрації не проживав.

Доказів того, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті сина ОСОБА_4 позивачем суду не надано, а відповідно до листа Оратівської державної нотаріальної контори № 629/01-16 від 26.09.2017 року спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_4 в Оратівській державній нотаріальній конторі не заводилась.

Аргументи апеляційної скарги про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк», як кредитор спадкодавця, самостійно не має можливості встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, оцінити їх в грошовому еквіваленті, тому при встановленні факту відсутності такої інформації, для повного і всебічного з'ясування обставин справи, суд повинен був самостійно встановити дану інформацію, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно з частиною першою-третьою статті 7 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» клопотання про витребування відомостей щодо наявності у спадкодавця на час відкриття спадщини рухомого та нерухомого майна заявлено не було, обставин, які б вказували на неможливість подання вказаного клопотання до суду першої інстанції, або наявність поважних причин для його неподання, ПАТ КБ «ПриватБанк» не наведено.

Таке клопотання не було заявлено і під час розгляду справи в апеляційному суді.

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним висновок суду про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведено, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті сина ОСОБА_4.

У той же час, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, так як позовні вимоги заявлені у вигляді стягнення заборгованості за кредитним договором, а не у вигляді звернення стягнення на спадкове майно у межах його вартості, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв'язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим.

Верховний Суд зробив висновок, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов'язку в натурі.

Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.

Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року № 6-5552свп18.

Таким чином, колегія суддів вважає, що зазначене порушення норм матеріального права не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки в іншій частині по суті справа вирішена судом першої інстанції правильно, а внаслідок винесення апеляційним судом власного рішення результат по суті спору не зміниться, тому правових підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-1446цс17).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що справа по суті вирішена судом вірно, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись підпунктом вісім, дев'ять пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 21.02.2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис І. М. Стадник

Підпис В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий Л. О. Голота