Справа № 510/2107/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.18 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті ОСОБА_1 справу за позовом ОСОБА_2 до Ренійської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_1, після смерті бабусі ОСОБА_3 та батька ОСОБА_4. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ? частину спадкової квартири ОСОБА_4 успадкував після смерті матері ОСОБА_3, в порядку ст. 549 ЦК УССР 1963 р.. Вона є спадкоємцем за заповітом після смерті батька, прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Пізніше, 08.12.2017 р., позивачка звернулась до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Позивачка у підготовче судове засідання не зявилась, представник позивачки ОСОБА_5 (ордер серії ОД № 328143 від 12.12.2017 р.) направила до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача по справі, у підготовче судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3, померла 02.04.2002 р.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4, помер 22.03.2017 р.; копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_7; копія свідоцтва про народження ОСОБА_4, батько ОСОБА_7, мати ОСОБА_8; копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_6, прізвище дружини після укладення шлюбу «Максим»; копія заповіту від 20.02.2014 р., згідно якого ОСОБА_4 заповів все майно донці ОСОБА_2; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі заповіту ОСОБА_4; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, власники - ОСОБА_3 та ОСОБА_4; копія домової книги; копія довідки про склад сім?ї та розмір платежів за житлово комунальні послуги; копія свідоцтва про право власності на житло № 320 від 06.08.1999 р., згідно якого власниками квартири АДРЕСА_2 в м. ОСОБА_1 області є ОСОБА_8 та ОСОБА_4; копія звіту ПП «Експрес центр «Авант» про проведення незалежної оцінки вартості квартири АДРЕСА_1, оцінка складає 59478 грн.; копія заяви ОСОБА_2 до Ренійської районної державної нотаріальної контори від 14.05.2017 р. про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4; копія поштового повідомлення про отримання 18.05.2017 р. Ренійською районною державною нотаріальною конторою заяви про прийняття спадщини; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 02.04.2002 року померла ОСОБА_3 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло № 320 від 06.08.1999 р..

Під час життя ОСОБА_3 заповідального розпорядження не залишила, тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги був її син ОСОБА_4.

У шестимісячний строк ОСОБА_4 не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак фактично вступив в управління та володіння майном, оскільки після смерті матері продовжував мешкати у спадковій квартирі, крім того він був співвласником даного обєкту нерухомості. Таким чином ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після смерті матері, однак не оформив її відповідно до вимог закону.

22.03.2017 р. помер ОСОБА_4, на випадок своєї смерті залишив заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповідав донці ОСОБА_2, яка є позивачкою по справі, таким чином спадкоємство здійснюється за заповітом.

18.05.2017 р., тобто у встановлений законодавством строк, позивачка звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується відповідною заявою, яка знаходиться в матеріалах справи та поштовим повідомленням про отримання Ренійською районною державною нотаріальною конторою заяви. Інших спадкоємців, які б мали обовязкову частку у спадщині не має.

08.12.2017 р. ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів пояснюється їх втратою спадкодавцем. Ця обставина змусила позивачку звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Таким чином, батько позивачки ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3 в порядку ст. 549 ЦК УССР (1963 р), а позивачка, яка є спадкоємцем за заповітом, в свою чергу, прийняла спадщину, що залишилася після смерті батька, в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців, які б мали обовязкову частку у спадщині не має.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Так як спадщина на майно ОСОБА_3 відкрилась до 1 січня 2004 року, зазначені правовідносини мають регулюватись ЦК України (1963) р.

Згідно ст. 548 ЦК України (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

На підставі ст. 549 ЦК України (1963 р.) признається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

ОСОБА_4, який є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 529 ЦК України (1963 р.)), не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном прийняв спадщину, оскільки після смерті матері продовжував мешкати у спадковому житловому будинку.

Таким чином, ОСОБА_4 прийняв спадщину в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.), однак не оформив її.

Так як спадщина на майно ОСОБА_4 відкрилась після 1 січня 2004 року, зазначені правовідносини мають регулюватись ЦК України 2003 р.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які мають обовязкову долю у спадщині, не має.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак оформити її не може у звязку з обставинами, які не залежать від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на нерухоме майно з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст. ст. 524, 529, 548, 553 ЦК УССР (1963), ст.ст. 328, 1217, 1218, 1222, 1225, 1233, 1269, 1270 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (паспорт КЕ № 097041, виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 16.03.1996р., реєстраційна картка фізичної особи платника податків - НОМЕР_1) право власності на квартиру № 21, розташовану за адресою: Одеська область, м. Рені, вул.. Соборна, буд. № 101, загальною площею 39,10 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м., підсобною площею 11,10 кв.м.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін