Ухвала

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 298/1375/16-ц

провадження № 61-15748св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач ? Великоберезнянська селищна рада Закарпатської області,

третя особа ? ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від

08 листопада 2017 року у складі судді Тарасевича П. П. та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовними вимогами, після зменшення позовних вимог у квітні 2017 року, просила встановити право безоплатного земельного сервітуту для проїзду та проходу земельною ділянкою по АДРЕСА_1, яка перебуває у запасі Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області,

площею 0,0085 га відповідно до довжин ліній і кутів, указаних у заяві.

Позовні вимоги мотивовані тим, що разом із членами своєї родини в установленому законом порядку ОСОБА_4 набула право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Великоберезнянського районного суду від 09 листопада 2016 року у справі №298/1140/16-ц встановлено факт, що ця квартира має статус житлового будинку. Земельний сервітут необхідний ОСОБА_4 для проїзду та проходу земельною ділянкою по вулиці Загородній, 54, у селищі міського типу Великий Березний Закарпатської області, оскільки на вказаній земельній ділянці вона має нерухомий об'єкт - житловий будинок. Земельна ділянка перебуває у запасі земель відповідача як власника, а вона є користувачем земельної ділянки під власним жилим будинком.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 08 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Великоберезнянської сільської ради Закарпатської області, третя особа ? ОСОБА_5, про встановлення земельного сервітуту відмовлено повністю.

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4залишено без задоволення.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 08 листопада 2017 року залишено без змін.

01 березня 2018 року ОСОБА_4звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від

08 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

17 квітня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

05 травня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області, підписаний селищним головою ОСОБА_6, у якому заявник просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 08 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року - без змін.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 08 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області, третя особа - ОСОБА_5, про встановлення земельного сервітуту, підлягає закриттю з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі є встановлення земельного сервітуту, тобто зазначена справа є незначної складності.

Малозначною справа є в силу своїх властивостей та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховним Судом таких випадків також не встановлено.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від

19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Верховним Судом помилково відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, касаційне провадження необхідно закрити.

Керуючись статтями 19, 260, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області, третя особа - ОСОБА_5, про встановлення земельного сервітуту, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від

08 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська