_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/2497/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Салтан Л.В.

за участю секретаря Дідур В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про стягнення аліментів та за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини, за позовною заявою ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Печерської районної державної адміністрації в м. Києві, про стягнення аліментів, визначення місця проживання малолітньої дитини, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання,-

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнення на їхню малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків від прожиточного мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач ухиляється від свого обовязку щодо утримання дитини.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 520/13963/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, із цивільною справою № 520/13416/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини.

У другій позовній заяві ОСОБА_1 просить: визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком; стягнути аліменти на їхню малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків від прожиточного мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що позивачем забезпечено гідні умови проживання, ним було забезпечено усі необхідні побутові ресурси для дитини.

Надалі, позивач ОСОБА_1 надав заяву про збільшення позовних вимог, за якими він просить стягнути аліменти з відповідача у розмірі 3000 грн. 00 коп. щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків від прожиточного мінімуму для дитини відповідного віку

У свою чергу, ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) А.В. звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Печерської районної державної адміністрації в м. Києві, про стягнення аліментів, визначення місця проживання малолітньої дитини, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не допомагає ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) А.В. та спільній дитині, на цей час відповідач викрав дитину та не дає бачитися з дитиною.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги ОСОБА_1, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) А.В. просять відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) А.В. та її представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних заяв ОСОБА_1, та просять задовольнити позовну заяву ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) А.В.

У судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_3 опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради підтримав висновок, наданий органом опіки та піклування КРА ОМР, щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, інші вимоги залишив на розсуд суду.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради залишив розгляд справи на розсуд суду.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Печерської районної державної адміністрації в м. Києві у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) А.В. слід відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 18 квітня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (Орел, Ружичька) А.В. уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БК № 307700, укладеним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис 496.

Від цього шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БК № 570382, виданого Соломянівським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 4236.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2015 року зазначений шлюб розірвано.

Відповідно до ст. 141 СК України, проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, надала до суду висновок за № 312/01-11 від 24 квітня 2018 року про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_1

Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх.

Сімейне право закріплює в обов'язковому порядку, що місце проживання дитини визначається тільки виходячи з її інтересів.

Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. 1,3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою Верховної Ради Ураїни за № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, майновий стан батьків, що мають істотне значення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі М.С. проти України, при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її звязків із сімєю, крім випадків, коли сімя є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні 5 презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі Зоммерфельд проти Німеччини від 08 липня 2003 року, Цаунеггер проти Німеччини від 03 грудня 2009 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

За приписом ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Слід врахувати той факт, що відповідачем ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) А.В. не оскаржувався зазначений висновок, орган опіки та піклування повідомляв її про дату та місце вирішення цього питання, проте ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) А.В. на засідання не зявилась, про причини неявки не сповістила.

Також, у матеріалах справи містяться характеристики та нотаріально посвідчені заяви знайомих ОСОБА_1, за якими останній характеризується позитивно.

Такими чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що дитина проживає з батьком, який належно нею опікується і утримує, та беручи до уваги те, що протилежного відповідачем не доведено, діючи в інтересах малолітньої дитини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовної заяви ОСОБА_1 в цій частині та відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) А.В. щодо визначення місця проживання дитини.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) А.В. щодо відібрання дитини у батька ОСОБА_1, суд не вважає за можливе задовольнити цю вимогу, з огляду на наступне.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Згідно з п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Суд вважає, що ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) А.В. та її представник не надали доказів, які б підтвердили, що батько дитини не виявляв би щодо неї батьківського піклування; ухилявся би від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводився би з дитиною; є хронічним алкоголіком або наркоманом; вдався би до будь-яких видів експлуатації дитини, примусив би її до жебракування та бродяжництва, у звязку з чим слід відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) А.В. про відібрання дитини від батька.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 50 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до довідки, виданої ТОВ «ДАСА ТРЕЙД» від 02 листопада 2017 року, ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) А.В. займає посаду радника з адміністративних питань та її посадовий оклад становить 19000 грн. 00 коп. щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що слід стягнути з ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) А.В. аліменти на дитину у розмірі 3000 грн. 00 коп. щомісячно, оскільки визначено місце проживання дитини разом з батьком, позивачем свої вимоги доведено, відповідач ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) А.В. має достатній дохід. У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) А.В. слід відмовити, оскільки визначено місце проживання дитини разом з батьком.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позовних вимог, суд вважає, що слід стягнути судовий збір з відповідача у дохід держави у розмірі 1409 грн. 60 коп., тобто по 704 грн. 80 коп. за дві немайнові вимоги.

Керуючись ст. 2, 76-83, 141, 263-265,354-355 ЦПК України, ст. 112, 141, 150, 155, 157, 161 180, 182, 183 СК України, Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про стягнення аліментів, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з Орел (ОСОБА_2, ОСОБА_4) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 листопада 2017 року до досягнення дитиною повноліття 17 листопада 2033 року.

Стягнути з Орел (ОСОБА_2, ОСОБА_4) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь держави судовий збір у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста девять) грн. 60 коп.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 (Орел, ОСОБА_4) ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Печерської районної державної адміністрації в м. Києві, про стягнення аліментів на малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначення місця проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання матері ОСОБА_3 (ОСОБА_2, ОСОБА_4) ОСОБА_5, відібрання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька ОСОБА_1 та повернення дитини матері відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Головуючий Салтан Л. В.