Провадження №2/760/3504/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря- Каліщук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну прізвища дитини, -

В С Т А Н О В И В :

19.10.2017 позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить змінити прізвище малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5», зобов'язати Чорноморський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області внести зміни в актовий запис № 450 від 03.07.2015 з зазначенням прізвища ОСОБА_5, ім'я ОСОБА_5, по батькові ОСОБА_5, а також, видати нове свідоцтво про народження з зазначенням нових даних про дитину.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.04.2015 між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_5.

З липня 2016 вона та відповідач припинили підтримувати подружні стосунки, а рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16.01.2017 їх шлюб було розірвано.

05.10.2016 між нею та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 разом з позивачем.

На даний час їх малолітня донька постійно проживає з нею, перебуває повністю на її утриманні, а відповідач проживає окремо, не виконує свої батьківські обов'язки, не бере участі у вирішенні питань, пов'язаних з вихованням дитини, жодним чином не піклується про стан її здоров'я, та не приймає участі у її житті, матеріальному та духовному вихованні іншим чином.

Оскільки дитини постійно проживає з нею та її батьками, і в їхньому оточенні немає осіб з прізвищем ОСОБА_5, з метою уникнення непорозумінь та труднощів у спілкуванні з оточуючими людьми, вважає, що дитина повинна мати спільне з матір'ю прізвище.

Крім того, зазначає, що ні батько, ні його родина взагалі не приймають участі в житті дитини, а тому прізвище ОСОБА_5 у майбутньому може викликати у дитини відчуття неповноцінності, що буде впливати на її емоційний стан та не відповідатиме її інтересам.

За таких обставин вважає, що дитина не повинна носити прізвище біологічного батька, який взагалі не приймає участі у її житті.

Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином і в установлений законом строк, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позов визнав, проти задоволення позову не заперечував.

При таких обставинах суд знаходить за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 07.04.2015 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16.01.2017.

Від даного шлюбу сторони мають дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 03.07.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області.

Як зазначила позивач ОСОБА_3, на даний час вони з відповідачем проживають окремо, їх спільна донька постійно проживає з нею та її батьками, перебуває повністю а її утриманні, відповідач участі у її вихованні не приймає і взагалі не цікавиться її життям.

З метою уникнення в майбутньому будь-яких незручностей, щодо різних прізвищ дитини та матері, а також з метою врахування інтересів дитини, виникла необхідність у зміні прізвища дитини на прізвище матері.

Відповідач своєю заявою визнав позовні вимоги та фактично підтвердив обставини, на які посилається позивач і не оспорював ці обставини.

В силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 28 ЦК України ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно до норм статей 145-147 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем її батьків, в разі знаходження батька і матері на різних прізвищах - за їх вибором. Прізвище дитині присвоюється під час здійснення запису в акті про народження. Реєстрація здійснюється співробітниками РАЦСу, коли між батьками досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 145 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою.

Згідно ч. 5 ст. 148 СК України, у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Враховуючи вищевказані обставини справи, беручі до уваги виконання сторонами своїх обов'язків щодо дитини, суд приходить до висновку, про доцільність зміни прізвища дитини сторін на прізвище матері, а тому позов цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується заявлених вимог в частині щодо зобов'язання Чорноморський міський ВДРАЦС ГТУЮ в Одеській області внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини та видати нове свідоцтво про народження, то дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів наявності порушених, невизнаних чи оспорених її прав чи прав дитини з боку Чорноморського міський ВДРАЦС ГТУЮ в Одеській області в контексті ст. 4 ЦПК України.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні нею судові витрати на оплату судового збору у розмірі 640 грн..

Керуючись ст.ст. 145, 148 СК України, ст. ст. 12-13, 141, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 /АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2/ до ОСОБА_4 /АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_3/ про зміну прізвища дитини - задовольнити частково.

Змінити прізвище малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з «ОСОБА_5» на прізвище матері - «ОСОБА_5».

Внести зміни в актовий запис про народження дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, № 450 від 03.07.2015, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, змінивши прізвище дитини з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5».

В решті заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 /АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_3/ на користь ОСОБА_3 /АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2/ витрати з оплати судового збору в розмірі 640 грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.В. Лазаренко