Справа №: 2-436/2012
Провадження №: 2/0343/22/18
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2018 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Керніцького І. І.,

секретаря Оленюк Т. В.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, третя особа: ОСОБА_2, про визнання заповіту недійсним та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Новичківська сільська рада Долинського району Івано-Франківської області, про визнання заповіту недійсним і визнання права власності на Ѕ частину майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Новичківська сільська рада, в якому просила постановити рішення, яким визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений головою Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 02.07.2010 року та визнати за нею право власності на 1/2 частину майна - будинку № 49, що знаходиться по вул. Сонячній в с.Новичка Долинського району Івано-Франківської області.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 20.11.1971 року по 20.06.1996 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з покійним ОСОБА_4 Причиною розірвання шлюбу послужило те, що останній практично не працював і вона змушена була нести всі витрати по утриманню сімї та будівництву будинку, в звязку з чим виїхала за кордон, щоб заробити на це кошти. Вищевказаний будинок по вул. Сонячній, 49 в с.Новичка Долинського району Івано-Франківської області вони будували з 1987 року по 1998 рік, тобто під час перебування в шлюбі, а тому він є їх спільною сумісною власністю, оскільки за її кошти куплялися будівельні матеріали та оплачувалася робота майстрів. Також вважає недійсним заповіт від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, оскільки заповідач хворів на пухлину головного мозку, часто проходив лікування в Долинській ЦРЛ, за станом свого здоровя не міг усвідомлювати значення своїх дій, тобто даний заповіт не відповідає його волевиявленню.

ОСОБА_1 в своєму позові до Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, третя особа: ОСОБА_2, також просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений головою Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 02.07.2010 року, номер у спадковому реєстрі № 49675191.

Свої вимоги мотивує тим, що він є сином ОСОБА_4, який помер 19.07.2010 року. За час спільного проживання його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 побудували в селі Новичка житловий будинок з господарськими спорудами. Однак, шлюбні відносини в батьків не склалися і 20 червня 1996 року вони розлучилися. До 1997 року він із батьком проживав разом, після чого разом з матірю переїхав жити в Австрію, де вже проживала його сестра. З батьком він спілкувався постійно по телефону, так як проживав на значній відстані від нього і не мав можливості приїжджати. Зі слів батька знав, що будь-якої допомоги той не потребує і що будинок та інше майно він заповість йому. Літом 2008 року він перебував з короткочасним візитом в Україні і спілкувався з батьком. Тоді він повідомив батька, що мати в Україну не буде повертатись, оскільки вийшла заміж, а батько повідомив його, що він також проживає в незареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Батько не жалівся на здоровя, говорив, що він працює, матеріально забезпечений і при цьому черговий раз повідомив його, що своє майно він заповість йому. Після цього вони час від часу спілкувалися по телефону. Про те, що батько хворий і що він 25 вересня 2008 року в Новичківській сільській раді зареєстрував шлюб з ОСОБА_6, останній йому не говорив. Як стало йому пізніше відомо, 02.07.2010 року Новичківською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області було посвідчено заповіт від імені його батька ОСОБА_4, номер у спадковому реєстрі 49675191, яким він все своє майно заповів ОСОБА_6 Вказаний заповіт вважає недійсним, оскільки, як свідчать брати батька, які до самої смерті відвідували його, а також записи в амбулаторній карточці, останній був хворим, лежачим. У нього була пухлина головного мозку, з приводу чого він лікувався. За 15 днів до смерті, його батько був лежачим і вже не говорив. Йому відомо, що батько підписав заповіт в присутності свідків, але що могли зрозуміти свідки, коли батько на той час вже не говорив і напевно нічого не чув і нічого не розумів. Вважає, що в момент складання заповіту його батько перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання заповіту недійсним.

В судове засідання ОСОБА_3 не прибула та не повідомила суд про причину своєї неявки.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 в судове засідання не прибув, від нього поступила заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача, вказавши, що заявлений позов підтримує.

Відповідачка вона ж третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибула.

Представник відповідача вона ж третя особа: Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області сільський голова ОСОБА_8 в судове засідання не зявилась, скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги не визнає. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1Є слід задоволити, а в позові ОСОБА_3 відмовити, виходячи з наступного:

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч.1 ст. 225 даного кодексу правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовами інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушено.

Встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_4 помер 18 липня 2010 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-НМ № 119002 від 07.10.2010 року (т.1, а.с. 5).

Відповідно до заповіту від 02.07.2010 року, що посвідчений сільським головою Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 37 (т.1, а.с. 40), ОСОБА_4 при свідках ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати і на що за законом він буде мати право заповідає ОСОБА_2

Як вбачається із матеріалів справи та витягу зі спадкового реєстру № 24593128 від 30.08.2010 року (т.1, а.с. 9), заповіт ОСОБА_4, посвідчений 02.07.2010 року, зареєстровано в спадковому реєстрі за номером № 49675191.

З акту повторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 24.10.2013 року № 11 (т.2, а.с. 228-232) вбачається, що на час складання заповіту від 02.07.2010 року ОСОБА_4 страждав на психічні розлади у вигляді органічного ураження головно мозку, обумовленого злоякісним новоутворенням лівої скроневої ділянки головного мозку, зокрема таламічної ділянки лівої гемісфери головного мозку. Однак, дати відповідь на запитання, чи могла хвороба та призначене лікування, враховуючи діагноз, перебіг та тривалість хвороби, незначний проміжок часу між підписанням заповіту і смертю, вплинути на психічний стан ОСОБА_11 під час підписання заповіту та здатність усвідомлювати свої дії й керувати ними, не є можливим, оскільки надана для експертного дослідження документація на зазначений період часу є малоінформативною, покази свідків суперечливі, консультація лікаря-психіатра йому не призначалася, а лікарями, які спостерігали за ним, не був описаний його психічний стан.

У відповідності з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 року № 10-1390/0/4-12, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Судом встановлено, що заповідач ОСОБА_4 помер 18.07.2010 року, тобто через 16 днів після складання заповіту і на час його складання важко хворів.

Відповідно до долучених до справи документів, до хворого ОСОБА_4 06.07.2010 року виїжджала швидка допомога, що підтверджується картою виїзду № 4937 та № 4949 від 06.07.2010 року (т.1., а.с. 89-90), де зазначено, що стан хворого погіршився тиждень тому, а в графі свідомість вказано приглушена, також зазначено діагноз: Судомний синдром.

З направлення ОСОБА_4 на МСЕК від 17.01.2010 року вбачається, що в п.16 ускладнення вказано: астенічний синдром.

Як вбачається з медичної карти № 4613 стаціонарного хворого ОСОБА_4 (т.1, а.с. 91) в ній вказано діагноз при госпіталізації та діагноз клінічний. Так, діагноз при госпіталізації встановлено: Стан після променевої та хіміотерапії. Набряк головного мозку. Мозкова кома. Діагноз клінічний: Пухлина головного мозку, стан після променевої терапії та хіміотерапії, набряк головного мозку.

В судовому зсіданні допитані в якості свідків лікарі: ОСОБА_12В, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 пояснили, що останній період свого життя ОСОБА_4 хворів, мав пухлину мозку. 30.06.2010 року приходили до нього привітати його з Днем народження. Хворий був при свідомості. На їх думку останній їх чув, оскільки заплакав, однак не розмовляв, рухатись не міг, був в сидячому положенні, права рука не функціонувала.

Лікар-невропатолог ОСОБА_17 суду пояснив, що станом на червень-липень 2010 року ОСОБА_4 було поставлено діагноз пухлина мозку. Проходив лікування останній в Донецьку. Він колов йому ліки, як зменшують внутрішньочерепний тиск. Хворий страждав епілептичним приступами, перебував в стані ступору, міг поводити себе неадекватно, однак цей стан не був постійним. В такому стані ОСОБА_4 час від часу міг розуміти значення своїх дій в окремих випадках. Препарати які йому вводили не могли впливати на його свідомість. Хворий в комі не перебував. Його не впізнавав.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_18, які були свідками при підписанні ОСОБА_4 заповіту, ствердили, що їх запросила дружина останього ОСОБА_2. Також там була голова Новичківської сільської ради. При складанні та оголошенні заповіту були присутні вони, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Голова сільської ради зачитала заповіт і вони скріпили його підписами. ОСОБА_4 підписував заповіт у їх присутності.

В судовому зсіданні оглянуто журнал обліку накркотичних, психотропних лікарських засобів та прекурсорів у відділеннях і кабінетах лікувально-профілактичного закладу, з якого вбачається, що Белей отримував вищевказані речовини.

Дослідивши наведені докази, суд приходить до висновку, що на час вчинення правочину - підписання заповіту від 02.07.2010 року через важку хворобу злоякісне новоутворення лівої скроневої ділянки головного мозку, ОСОБА_4 страждав на психічні розлади у вигляді органічного ураження головно мозку, в звязку з чим не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому даний заповіт слід визнати недійсним, задоволивши позов його сина ОСОБА_1, який є спадкоємцем майна після смерті свого батька і вказаним заповітом порушено його право на спадкування.

При визнанні даного заповіту недійсним, суд також враховує те, що під час його посвідчення головою Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області допущено порушення вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України N 22/5 від 25.08.1994 року та зареєстрованої в Мінююсті 26.10.1994 року за номером N 256/466, чинної на час складання заповіту, зокрема п.8, де зазначено, що якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням виконавчого комітету, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії (на дому, в лікарні, на підприємстві, установі, організації та ін.) із зазначенням адреси, а також причини цього.

Не відповідає дійсності зазначене в заповіті твердження про те, що текст заповіту прочитано ОСОБА_4 вголос, оскільки воно спростовано показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_18

Суд критично оцінює висновок амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 24 вересня 2011 року, викладений в акті № 297 (т.1, а.с. 79-82) згідно з яким ОСОБА_4 на час підписання заповіту 02.07.2010 року будь-якими психічними розладами не страждав, був здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки даний висновок спростовано висновками пізніше призначених повторних більш повних експертиз, зокрема повторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 24.10.2013 року № 11 та іншими, вищенаведеними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відносно позову ОСОБА_3 суд вважає, що в його задоволенні слід відмовити повністю, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-НМ № 000796 від 20.06.1996 року, в цей день позивачка розірвала шлюб з ОСОБА_4

Отже, позивачка ОСОБА_3 не входить в коло спадкоємців після смерті її колишнього чоловіка ОСОБА_4, а отже оспорюваним заповітом від 02.07.2010 року будь-які її права не порушено, а тому з цих підстав слід відмовити в задоволенні її вимоги про визнання даного заповіту недійсним.

Також слід відмовити в задоволенні вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на 1/2 частину спільно нажитого під час перебування в шлюбі з ОСОБА_4 майна будинку № 49, що знаходиться по вул. Сонячній в с.Новичка Долинського району Івано-Франківської області, оскільки встановлено, що даний будинок збудовано більш як через 2 роки після розірвання їхнього шлюбу, що підтверджується актом про закінчення будівництва і пуску в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 22.09.1998 року та рішенням виконкому Долинської міської ради № 182 від 02.10.1998 року про затвердження даного акту (т.2, а.с. 17-18), а отже він не може рахуватися спільною сумісною власністю подружжя, нажитою під час шлюбу.

Будь-яких належних та допустимих доказів, що спростовували б цей висновок, позивачка суду не надала.

Також слід зазначити, що в даній цивільній справі вже постановлялось рішення яке Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 29.10.2014 року скасовано, а справу передано на розгляд до суду першої інстанції. Суд вказав, що проведеними в справі посмертними експертизами не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_4 у момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджується, що він страждав на психічні розлади внаслідок тяжкого захворювання, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані правочину недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст. 225 ЦК України.

З метою зясування цих обставин судом 03.01.2017 року призначалась комплексна судово-психіатрична експертиза з залучення психіатра, лікаря-нейрохірурга, лікаря-невропатолога та лікаря-онколога. Однак вказана ухвала суду експертною установою повернута в звязку з неможливістю дати відповідь на поставлені запитання.

Суд вважає, що в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь відшкодування понесених витрат на авіаквитки з Австрії до України слід відмовити, оскільки ці витрати у відповідності до глави 8 ЦПК України не відносяться до судових витрат.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст. 215,225,1233,1234,1247,1251,1257 ЦК України, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України N 22/5 від 25.08.1994 року та зареєстрованої в Мінюсті 26.10.1994 року за номером N 256/466, керуючись ст.ст. 81,258,259,263,265,268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, третя особа: ОСОБА_2, про визнання заповіту недійсним задоволити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений головою Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 02.07.2010 року, номер у спадковому реєстрі № 49675191.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Новичківська сільська рада Долинського району Івано-Франківської області, про визнання заповіту недійсним і визнання права власності на Ѕ частину майна відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Стягнути з Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 51,00 грн. сплаченого судового збору та 120,00 грн. інформаційно-технічних витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, вул.Зеелосгасе, 2/2/3 м.Відень Республіка Австрія.

Відповідач вона ж третя особа: Новичківська сільська рада Долинського району Івано-Франківської області, вул.Новичка,1 с.Новичка Долинського району Івано-Франківської області.

Третя особа вона ж відповідач: ОСОБА_2, вул.Сонячна,49 Долинського району Івано-Фрпанківської області.

Суддя Долинського районного суду І. І. Керніцький