Провадження №2/225/1071/2018
Справа №225/4290/18
09 жовтня 2018 року м.Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Качаленка Є.В.,
за участю секретаря судового засідання Федорцової І.С.,
свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, м. Торецька. Разом із нею у вказані квартирі зареєстровані відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, однак тривалий час у вищевказаній квартирі не проживають. У звязку з активними бойовими діями в 2014 році на території м. Торецька відповідачі виїхали на непідконтрольну територію Донецької області і з того часу зв'язок з ними втрачений. Відповідачі у вищевказаній квартирі не проживають, комунальні послуги не сплачують, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають. Вона як власник житла вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачі створюють їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.
Позивач в судовому засіданні пояснила, що квартира розташована за адресою: АДРЕСА_2 належить їй, яку вона подарувала ОСОБА_4 В зазначені квартирі вона проживає одна. Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 виїхали з міста Торецька в 2014 році, місцезнаходження їх не відомо. Вона самостійно несе витрати по утриманню квартири, має намір отримати субсидію, але реєстрація відповідачів у квартирі перешкоджає їй в отриманні субсидії, у звязку з чим просить задовольнити її позов та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №80 в будинку №18 по вул. Юності, с. Північне м. Торецька.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідь на питання суду пояснила наступне. ОСОБА_1 знає давно, разом із нею ходить до церкви на служіння. Неодноразово була у неї в гостях в її квартири, що розташована по вулиці Юності. ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали разом в одній квартирі, але в 2014 році відповідачі, у звязку з військовими діями виїхали з м. Торецька і з того часу вона їх не бачила. Кому належить квартира де проживає позивач не знає.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, у відповідь на питання суду пояснила наступне. З ОСОБА_1 разом працювали. В квартирі ОСОБА_1 проживає одна, відповідачі виїхали ще в 2014 році і з того часу ніколи не повертались. Знає, що між ними був якісь скандал і після чого вони поїхали. Кому належить квартира не знає.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала, про причини неявки суд не інформувала.
Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, про причини неявки суд не інформував.
Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, про причини неявки суд не інформував.
Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Суд вислухав пояснення учасників, дослідив позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку.
Так, судом встановлено, що в квартирі разом із позивачем зареєстровані відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, що підтверджується копією довідки КП «Торецьккомсервіс» №б/н від 11.06.2018 року (а.с. 7)
Відповідно до акту обстеження про фактично проживаючих осіб за адресою: АДРЕСА_3, у квартирі проживають позивач ОСОБА_1 мати квартиронаймача, відповідачі ОСОБА_4 квартиронаймач, ОСОБА_5 чоловік квартиронаймача, ОСОБА_6 син квартиронаймача за вказаною адресою не проживають (а.с. 8)
Відповідно до копії паспорта ОСОБА_1, остання зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.
Позивач як на підставу для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, посилається на ст.405 ЦК України.
Згідно ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З наданих доказів встановлено, що відповідачі дійсно більше одного року не проживають у вищевказаній квартирі.
Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності.
Відповідно до частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Судом було досліджено копію витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та встановлено, що відповідачу ОСОБА_4 належить на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.11.2007 року квартира №80, що розташована в будинку №18 по вул. Юності, с.Північне м. Торецька, частка власності 1/1 (а.с. 33 )
З наведеного слідує, що позивач ОСОБА_7, попри надані пояснення та обрану нею позицію в суді, пред`являючи вимогу про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, залишила поза увагою той факт, що відповідач ОСОБА_4 є власником вищезазначеної квартири, а тому у даному конкретному випадку норми ст.391 ЦК України не підлягають застосуванню, оскільки позивач ОСОБА_7 не є особою, яка має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності, тобто не є власником або особою, яка володіє майном з підстави передбаченої законом або договором.
Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу позову, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З аналізу змісту положень цієї статті слідує висновок про те, що визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням можна лише члена сім'ї власника житла, а не власника або співвласника житла, оскільки в такому випадку власник (співвласник) буде позбавлений права користування об'єктом права власності, яке гарантоване статтею 41 Конституції України.
У відповідності до ч.2 ст.317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто неможе бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Оскільки, право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом, то власник не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном.
Відповідач ОСОБА_4, як власник квартири, згідно ч.1 ст.383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
При цьому слід врахувати, що передбачене ст.405 ЦК України правило про втрату членом сім'ї власника житла права на користування житлом у разі відсутності понад один рік не є абсолютним і містить винятки: 1) поважні причини відсутності та 2) наявність домовленості між членом сімї і власником житла.
Встановлено, що відповідачі виїхали з квартири у звязку з активними бойовими діями в 2014 році на території м. Торецька, що на думку суду є очевидною та переконливою поважною причиною їх відсутності у спірному житлі.
Водночас позивачем не спростовано наявність відповідної домовленості між відповідачем власником житла ОСОБА_4 та співвідповідачами (її чоловіком та її сином) ОСОБА_5, ОСОБА_6 про продовження права користування квартирою, як то визначено ст.405 ЦК України.
За таких обставин, суд вважає безпідставною вимогу ОСОБА_1 про визнання відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Оскільки відповідач ОСОБА_4 є власником квартири, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані у вказаній квартирі як члени сімї власника, їх відсутність викликана поважними причинами, а позивач не є власником спірного житла, суд констатує відсутність порушеннь прав позивача в контексті наявності перешкод у здійсненні права власності, яке підлягає захисту у визначений ст. 391 ЦК України спосіб, а відтак в задоволенні позову має бути відмовлено.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду позивачем подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: