АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/306/18Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/789/723/18 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін - позивача ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_2. представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №595/306/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 травня 2018 року, ухваленого суддею Федорончуком В.Б., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А НО В И В:

в березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, який був уточнений під час розгляду справи, до ОСОБА_3 про звільнення його від сплати аліментів, визначених судовим наказом Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 травня 2015 року, і відповідно просив визнати судовий наказ Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 травня 2015 року по справі №595/940/15-ц таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він з відповідачем перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 року. Під час шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Судовим наказом, виданим Бучацьким районним судом Тернопільської області від 15 травня 2015 року по справі №595/940/15-ц з нього в користь відповідача були присуджені аліменти на утримання двох їхніх малолітніх дітей в розмірі 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 травня 2015 року до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 03 листопада 2016 року, яке набрало законної сили 29 листопада 2016 року, визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом із ним за адресою: АДРЕСА_1, З цього часу діти проживають разом з позивачем і перебувають повністю на його утриманні, що підтверджується довідкою №4027 від 28 грудня 2017 року, виданою Золотопотіцькою селищною радою Бучацького району Тернопільської області, тому просить суд звільнити його від сплати аліментів і визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 травня 2018 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 травня 2018 року скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити - звільнити його від сплати аліментів, визначених судовим наказом Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 травня 2015 року і визнати вказаний наказ таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що аліменти відповідно до судового наказу частково сплачував, що підтверджується квитанціями та виписками з виконавчої служби і після того як діти почали проживати разом з ним, останній перестав сплачувати аліменти. Факт постійного місця проживання дітей з батьком підтверджується довідками: №4027 від 28 грудня 2017 року та №715 від 13 квітня 2018 року, виданих Золотопотіцькою селищною радою Бучацького району Тернопільської області, яких суд не взяв до уваги. Враховуючи те, що ОСОБА_1 як батько добросовісно відноситься до виконання своїх батьківських обов'язків по відношенні до дітей, дбає про їх добробут, забезпечення, моральне та фізичне виховання, цікавиться їхнім навчанням та допомагає у всьому, а сплата аліментів буде лише порушувати забезпечення інтересів дітей, тому просить скасувати рішення суду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не відноситься до кола осіб, яких суд може звільнити від сплати аліментів. Крім цього, зміни в сімейному стані, які б стали підставою для звільнення позивача від сплати аліментів не відбулися. Доводи, на які посилається позивач для звільнення його від сплати аліментів, відповідно до чинного законодавства не можуть бути підставою для припинення стягнення аліментів.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, суперечать нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини першої статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я якого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

При розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Зі змісту статей 179 - 181 Сімейного кодексу України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає їх на дитину.

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільненні від них.

Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2002 року між позивачем та відповідачкою був зареєстрований шлюб, який було розірвано рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 року.

Під час даного шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Відповідно до судового наказу від 15 травня 2015 року, виданого Бучацьким районним судом Тернопільської області із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 травня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 4).

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 03 листопада 2016 року, яке набрало законної сили 29 листопада 2016 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та третьої особи Органу опіки та піклування Бучацької райдержадміністрації про визначення місця проживання дітей - задоволено.

Визначено місце проживання неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком ОСОБА_1, що проживає по АДРЕСА_1. Вирішено питання судових витрат (а.с. 5).

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 січня 2018 року ОСОБА_1 звільнено від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_3 за період з грудня 2015 року по жовтень 2017 року в розмірі 20 760 (двадцять тисяч сімсот шістдесят) гривень 45 копійок нарахованої за судовим наказом Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 травня 2015 року (а.с. 6).

Факт проживання дітей разом з позивачем, відповідач та її представник, в судовому засіданні визнали.

Крім цього, даний факт підтверджується і довідками виконкому Золотопотіцької селищної ради Бучацького району Тернопільської області № 1730 від 03 липня 2017 року (а.с.7) та за № 715 від 13 квітня 2018 року (а.с.24), з яких вбачається, що ОСОБА_1 разом з дітьми - ОСОБА_5, 2003р.н. та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані та проживають адресою: АДРЕСА_1.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що з травня 2015 року, він та його малолітній брат, постійно проживають з батьком - ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 і мати не надає коштів на їх утримання.

Жодних доказів того, що діти проживають за іншою адресою чи разом з відповідачем суду не було представлено. Також, суду не наведено доказів відносно участі відповідачки в утриманні синів та використання отримуваних аліментів на їх потреби.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо відмови в позові про звільнення від сплати аліментів позивача, оскільки з ОСОБА_1 проживають їхні діти і перебувають на його повному утриманні, а мати - відповідач по справі, проживає окремо від дітей і не надає коштів на їх утримання.

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Враховуючи те, що колегія суддів вважає за доцільне звільнити позивача від сплати аліментів, а тому відповідно слід визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 травня 2018 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню - задовольнити. Звільнити позивача від сплати аліментів, за судовим наказом Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 травня 2015 року по справі №595/940/15-ц та визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

Доводи представника відповідача - адвоката ОСОБА_4, що на даний час відсутній предмет спору, оскільки відповідачем відкликано з виконавчої служби судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_1, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на те, що даний судовий наказ може бути пред'явлено до виконання в будь-який час і на день ухвалення рішення судом першої інстанції судовий наказ знаходився на виконанні.

Згідно з ч.1 та п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги був сплачений судовий збір у сумі 1057,20 грн., тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_3 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_2) в користь ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) сплачений ним судовий збір у розмірі 1 057 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень 20 копійок.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 травня 2018 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню - задовольнити. Звільнити позивача від сплати аліментів, за судовим наказом Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 травня 2015 року по справі №595/940/15-ц та визнати судовий наказ від 15 травня 2015 року, виданий Бучацьким районним судом Тернопільської області по справі №595/940/15-ц таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути із ОСОБА_3 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_2) в користь ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) сплачений ним судовий збір у розмірі 1 057 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 25 липня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак