Головуючий у І інстанції Леонтюк Л.К.
Провадження №22-ц/824/2602/2018 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Шуляку Д.О.,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Преміал», Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Лейк Хаус» про визнання майнових прав,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та просив про його задоволення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16.02.2015 року між ним та ТОВ «Інтер-Преміал» було укладено договір №ПР/482-2 купівлі-продажу майнових прав на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Згідно п. 5.2.4. укладеного між сторонами договору ТОВ «Інтер-Преміал» взяв на себе зобов'язання забезпечити будівництво об'єкту капітального будівництва та ввести його в експлуатацію, а плановий термін закінчення будівництва згідно п. 2.6 договору - ІІ квартал 2015 року.

Відповідно до п. 5.4.1. договору ОСОБА_2 зобов'язався здійснити оплату майнових прав в порядку та на умовах, що визначені договором, в зв'язку із чим позивач вніс в повному обсязі грошові кошти у розмірі 1 243 843,55 грн. через касу відповідача, що підтверджується квитанцією №482 від 17.02.2015 року та довідкою ТОВ «Інтер-Преміал» від 17.02.2015 року №482-2 про фінансування 100% майнових прав в об'єкті нерухомості згідно договору.

Позивач свої зобов'язання згідно умов договору виконав належним чином, натомість відповідачем ТОВ «Інтер-Преміал» обов'язки в частині строків завершення будівництва порушені, в зв'язку із чим позивач і звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на майнові права на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 згідно Договору купівлі-продажу майнових прав №ПР/482-2 від 16.02.2015 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що між позивачем ОСОБА_2 та ТОВ «Інтер-Преміал» 16 лютого 2015 року було укладено договір № ПР/482-2 купівлі-продажу майнових прав, на підставі якого між ОСОБА_2 та ТОВ «Інтер-Преміал» в особі директора Тимошенко В.О. було досягнуто домовленості про придбання позивачем майнових прав на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6-11).

Згідно п. 5.4.1. договору ОСОБА_2, як покупець, зобов'язався здійснити оплату майнових прав в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно п. 4.2. договору орієнтовна загальна вартість майнових прав на об'єкт нерухомості в день укладення цього договору складає 1 243 843 грн. 55 коп., в тому числі ПДВ - 207 307 грн. 26 коп.

Позивачем ОСОБА_2 на виконання його зобов'язань сплачено ТОВ «Інтер-Преміал» згідно договору купівлі-продажу майнових прав № ПР/482-2 від 16.02.2015 року грошову суму в розмірі 1 243 843 грн. 55 коп., що підтверджується квитанцією №482 від 17.02.2015 року (а.с.13) та довідкою ТОВ «Інтер-Преміал» від 17.02.2015 року №482-2 про фінансування 100% майнових прав в об'єкті нерухомості згідно договору (а.с.12).

Судом також встановлено, що об'єкт капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_1 в експлуатацію не введений, сертифікат відповідності закінченого будівництвом об'єкта проектній документації та його готовності до експлуатації не отримано, акт прийому-передачі об'єкту між продавцем та покупцем не підписано.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина третя вказаної статті передбачає, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність.

Як встановлено ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина перша ст. 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є не споживною річчю та визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість - об'єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не вважаються правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Водночас, частиною 1 ст. 328 Цивільного Кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Стаття 331 ЦК України закріплює загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, звернутися з позовом про захист права власності шляхом його визнання може саме власник цього майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою і це право повинно підтверджуватися відповідними правовстановлюючими документами, на підставі яких у встановлених законом випадках здійснюється реєстрація права власності.

Крім того, на час укладення сторонами договору купівлі - продажу майнових прав від 16 лютого 2015 року правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися законами України «Про фінансово - кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та «Про інвестиційну діяльність». Даними законами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації.

Виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою ст.331 Цивільного Кодексу України не передбачено.

Відповідні висновки викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року у справі № 6 -23877ск 15 та постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6 - 1732цс15.

Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 Цивільного Кодексу України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 Цивільного Кодексу України.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Згідно п.п.2.1 та 2.2 укладеного між сторонами договору № ПР/482-2 купівлі-продажу майнових прав, продавець продає, а покупець купує майнові права на об»єкти нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Сторони домовились, що об»єктами нерухомості, майнові права на які передаються за даним договором, є об»єкти нерухомості, розташовані в об»єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_1, які мають зазначені у вказаному договорі характеристики.

Відповідно до вимог п. 3.1. укладеного між сторонами договору купівлі-продажу майнових прав від 16 лютого 2015 року майнові права на об»єкт нерухомості за цим договором закріплюються за покупцем у момент видачі довідки про оплату 100% майнових прав. Довідка підписується продавцем та видається покупцю не пізніше 3 - х робочих днів з дати здійснення покупцем 100% оплати вартості майнових прав, що визначена у пункті 4.2. цього договору (а.с.7).

Оскільки позивач ОСОБА_2, як покупець, згідно умов договору здійснив 100% оплату вартості майнових прав, що визначена у пункті 4.2. цього договору, в зв'язку із чим йому продавцем було видано довідку про оплату 100% майнових прав від 17 лютого 2015 року №482-2 (а.с.12), згідно п.3.1. укладеного між сторонами договору за ОСОБА_2 з моменту видачі довідки закріплені майнові права на проінвестовану ним квартиру.

Пункт 3.2. договору передбачає, що після отримання продавцем на об»єкт капітального будівництва сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об»єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації, продавець надсилає покупцю повідомлення із зазначенням дати (протягом 30 календарних днів з дня відправлення відповідного повідомлення), коли покупець повинен з»явитись та фізично прийняти закінчений будівництвом об»єкт нерухомості, підписавши акт прийому-передачі об»єкта нерухомості та договір на утримання та обслуговування об»єкта нерухомості.

Згідно вимог п. 3.3. договору об»єкт нерухомості передається продавцем покупцю шляхом підписання акта прийому-передачі об»єкта нерухомості.

Відповідно до п. 3.5. договору оформлення на покупця права власності на об'єкт нерухомості шляхом отримання свідоцтва про право власності може здійснюватись одним із наступних шляхів на вибір покупця: 1) продавець за рахунок покупця здійснює оформлення на покупця права власності на об'єкт нерухомості шляхом отримання свідоцтва про право власності; 2) покупець самостійно та за власний рахунок здійснює реєстрацію свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомості у порядку, встановленому чинним законодавством.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені умови договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що майнові права на об'єкт нерухомості за покупцем закріплені з моменту видачі йому довідки про оплату 100% майнових прав, а оформлення в подальшому права власності можливе лише після отримання продавцем сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об»єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації та після підписання між сторонами акту прийому-передачі об»єкта нерухомості.

З наявних в справі письмових доказів вбачається, що об'єкт капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_1, в експлуатацію не введений, сертифікат відповідності закінченого будівництвом об»єкта проектній документації та його готовності до експлуатації не отримано, акт прийому-передачі об»єкту між продавцем та покупцем не підписано, тобто умови, необхідні для набуття позивачем ОСОБА_2 майнових прав на об'єкт нерухомості, ще не настали і звернення ОСОБА_2 до суду з вимогами про визнання за ним права власності на майнові права є передчасним, оскільки його права та законні інтереси на час звернення до суду з цим позовом порушені не були.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність передбачених договором та законом підстав для визнання в судовому порядку за ОСОБА_2 права власності на майнові права на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 згідно Договору № ПР/482-2 купівлі - продажу майнових прав від 16 лютого 2015 року, оскільки позивач фактично набув майнове право на об'єкт будівництва, тобто можливість в майбутньому у передбачений законом та договір спосіб отримати право власності на квартиру АДРЕСА_1, після введення будинку в експлуатацію.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: