11 грудня 2018 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
секретаря судового засідання Шевчук М.В.
представника позивача Попова Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (далі - ТОВ «Вердикт Фінанс») через представника звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
27.09.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за Договором між АКІБ «УкрСиббанк» (банк) та ОСОБА_3 (поручитель) був укладений Договір поруки №144824 (далі - Договір поруки), відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за взяті на ОСОБА_2 зобов'язання за Договором в повному обсязі.
Банк перед позичальником виконав взяті на себе зобов'язання за Договором, в свою чергу, ОСОБА_2 умови зазначеного договору постійно порушував.
У зв'язку з порушенням відповідачем ОСОБА_2 умов Договору утворилась заборгованість.
Відповідно до заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.12. 2014 року з відповідача було стягнуто заборгованість у розмірі 430788,70 грн., шляхом звернення стягнення на предмет застави.
З огляду на викладене, ТОВ «Вердикт Фінанс» через представника звернулось до суду, заявивши наступні позовні вимоги:
1. Відкрити провадження в даній цивільній справі, призначивши справу до розгляду.
3. Судові витрати покласти на відповідачів.
В судовому засіданні представник позивача Попов Є.В. підтримав позовні вимоги за викладених у позовній заяві обставин, просив суд про їх задоволення, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
В судове засідання представник позивача не з'явився.
Відзиви на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не надходили. Відповідачі в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, однак, конверти із судовими повістками та копіями позовної заяви з додатками повернулись до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
За даних обставин суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.
Того ж дня, 27.09.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за Договором між АКІБ «УкрСиббанк» (банк) та ОСОБА_3 (поручитель) був укладений Договір поруки №144824 (далі - Договір поруки), відповідно до умов якого поручитель зобов'язалась перед банком відповідати за взяті на себе ОСОБА_2 зобов'язання за Договором в повному обсязі.
Позичальник умови Договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору не надає.
Таким чином, на підставі зазначених договорів факторингу до позивача перейшло право вимоги до відповідачів.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2014 року частково задоволено позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника.
Зобов'язано ОСОБА_2 передати ТОВ «Вердикт Фінанс» транспортний засіб автомобіль марки Skoda, модель Octavia Tour, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, комплект ключів від зазначеного транспортного засобу, оригінал свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу.
Надано право ТОВ «Вердикт Фінанс» (в особі його уповноваженого представника) підписувати від імені ОСОБА_2 договір купівлі-продажу вказаного автомобіля під час його укладання з іншою особою-покупцем.
Надано право ТОВ «Вердикт Фінанс» вчиняти від імені ОСОБА_2 усі дії, необхідні для зняття автомобіля марки Skoda, модель Octavia Tour, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, в тому числі повноваження на звернення з письмовою заявою про зняття з обліку зазначеного автомобіля, на звернення з письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію зазначеного транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу, на пред'явлення зазначеного автомобіля для огляду.
В задоволенні інших вимог позову - відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 22.09.2017 року заборгованість ОСОБА_2 за Договором складає 90 190,27 грн. (нараховані відсотки за Договором).
Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.
Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.
Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
А відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з приписами ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.
Правовими наслідками порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, згідно ст. 554 ЦК України, є солідарна відповідальність боржника та поручителя перед кредитором, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно ч.1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
У відповідності до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Проаналізувавши вищенаведені норми матеріального права, суд дійшов до наступних висновків.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, а не на нарахування процентів за користування кредитом.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №564/2199/15-ц (провадження №61-2404св18).
Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо невиконання вищезазначеного заочного рішення суду.
Судом також встановлено, що суми нарахованих відсотків за Договором, зазначені у наданих позивачем розрахунку заборгованості та розрахунку заборгованості по відсотках (12%) станом на 22.09.2017 року не співпадають.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Враховуючи те, що суд відмовляє повністю в задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.
На підставі ст.ст. 11, 512, 514, 526, 530, 543, 553, 554, 610, 612, 625, 629, 1050, 1054, 1077 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_3, місце проживання - АДРЕСА_1.
Відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП - НОМЕР_4, місце проживання - АДРЕСА_1.
Суддя