Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 366/1358/16-ц

провадження № 61-9913св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача: Сафір Федір Олегович, Сокуренко Наталія Вікторівна, Олейнік Наталія Олександрівна,

відповідач - ОСОБА_4,

представники відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Лівінського С. В., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 30 вересня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладеного кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк зазначав про те, що ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 31 березня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 11 945 грн 79 коп., яка складається із: 496 грн 38 коп. - заборгованості за кредитом; 7 454 грн 37 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 2 950 грн - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до

пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штрафу (фіксована частина) та 545 грн 04 коп. штрафу (процентна складова).

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 945 грн 79 коп.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 02 серпня 2016 року у складі судді Тетервак Н. А. у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 звернувся із заявою про застосування строків позовної давності, передбачених статтею 257 ЦК України.Встановлено, що відповідачу надано кредит 30 вересня 2012 року, при цьому строки повернення коштів ґрунтуються на припущеннях, оскільки документально не підтверджені, тому суд виходив з того, що перебіг строку позовної давності розпочався 30 вересня 2012 року та закінчився 30 вересня 2015 року.У зв'язку із чим у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Іванківського районного суду Київської області від 02 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 вересня 2012 року у розмірі 11 945 грн 79 коп., яка складається із: 496 грн 38 коп. - заборгованості за кредитом, 7 454 грн 37 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 2 950 грн - заборгованості за пенею та комісією, 500 грн - штрафу (фіксована) частина та

545 грн 04 коп. - штрафу (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 30 вересня 2012 року, ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у розмірі

500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак зобов'язання щодо їх повернення банку не виконав, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, яка складається із тіла кредиту, відсотків, пені та штрафних санкцій у розмірі 11 945 грн 79 коп. й підлягає стягненню на користь позивача.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним, необґрунтованими й таким, що ухвалено з порушенням норм чинного законодавства. ОСОБА_4 зазначав про те, що банком було пропущено строк звернення до суду з позовною заявою з підстав того, що останнє надходження коштів платника на карту поповнення карткового рахунку було проведено у вересні-жовтні 2012 року, а ним було подано заяву про застосування строків позовної давності. Посилався на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором в суді першої інстанції містив тільки суми, а самого розрахунку не зазначено, у зв'язку із чим судом не могло бути досліджено правильність нарахування таких сум.

Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4

30 вересня 2012 рокуукладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання

ОСОБА_4 анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої останній погодився, що вказана заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

При оформленні кредитної картки «Універсальна» відповідач під підпис ознайомився із довідкою про тарифи та умови кредитування із використанням платіжної картки.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконував, в результаті чого, станом на 31 березня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 11 945 грн 79 коп., яка складається із: 496 грн 38 коп. - заборгованості за кредитом; 7 454 грн 37 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 2 950 грн - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штрафу (фіксована частина) та 545 грн 04 коп. штрафу (процентна складова), що підтверджується розрахунком наданим

ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, обґрунтовано виходив із того, що у зв'язку із порушенням позичальником умов укладеного між сторонами кредитного договору, у нього перед банком виникла заборгованість, розмір якої позивачем належно обґрунтований.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши мету правочину, відносин між сторонами, їх поведінку та обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, встановивши на підставі доказів, яким було дано належну оцінку, факт наявності між сторонами кредитних правовідносин шляхом укладення у письмовій формі відповідного договору, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування грошовими коштами і штрафів.

Доводи касаційної скарги про те, що судом безпідставно не застосовано строки позовної давності, про які було заявлено відповідачем у справі, суд не бере до уваги з таких підстав.

Частиною п'ятою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша

статті 256 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах позовної давності, що підтверджується наступним.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

ОСОБА_4 надано кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну карту № НОМЕР_1, строк дії якої встановлено до 31 січня

2016 року. Надалі за заявою відповідача для обслуговування кредитного ліміту за кредитним договором від 30 вересня 2012 року йому видано відповідачу додаткову кредитну карту № НОМЕР_2 зі строком дії до 30 червня

2016 року, яка отримана відповідачем, що підтверджується випискою про рух коштів. А тому банк звернувся до суду в межах позовної давності, оскільки кредитний договір діяв до 30 червня 2016 року, що підтверджується квитанцією поштового відправлення.

Згідно з умовами кредитного договору від 30 вересня 2012 року позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі 7 % від загальної заборгованості за кредитом, але не менше 50 грн та в строки (з 20 по 28 число кожного місяця), визначені умовами кредитного договору щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку - погашення кожного чергового траншу, а тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до розрахунку про суму заборгованості та виписки про рух коштів останній платіж ОСОБА_4 внесений 12 вересня 2013 року на суму

50 грн та відповідно частково погашена поточна заборгованість по кредиту, що відображено в розрахунку про заборгованість (стовпчик «Сума погашення за наданим кредитом»), і відповідно здійснено переривання позовної давності.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту, процентів та штрафу, апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням вказаних норм матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання щодо поверненню кредиту і сплати процентів за його користування, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню згідно наданого банком розрахунку, який не спростовано відповідачем. Доводи касаційної скарги не містять аргументів щодо неправильного нарахування кредитної заборгованості у розмірі 496 грн 38 коп., процентів за користування кредитними коштами у розмірі 7 454 грн 37 коп. та 500 грн штрафу (фіксована частина) та 545 грн 04 коп. штрафу (процентна складова).

Однак із висновком суду апеляційної інстанції в частині стягнення пені та комісії у розмірі 2 950 грн колегія суддів Верховного Суду погодитися не може, виходячи із наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові

від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції зазначені вимоги закону та правовий висновок Верховного Суду України до уваги не взяв та дійшов помилкового висновку про одночасне стягнення з відповідача на користь банку пені та штрафу (фіксована частина та процентна складова), що є застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином, з урахуванням вимог закону, з ОСОБА_4 на користь

ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути штраф (фіксована частина та процентна складова), натомість відмовити у стягненні пеніта комісії у розмірі 2 950 грн.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості із пені та комісії з ухваленням в цій частині рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині судові рішення підлягають залишенню без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скарну ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року змінити.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 вересня 2012 року у розмірі 8 995 грн 79 коп., яка складається із: 496 грн 38 коп. - заборгованості за кредитом; 7 454 грн 37 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 500 грн штрафу (фіксована частина) та 545 грн 04 коп. штрафу (процентна складова).

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за пенею і комісією відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В.Синельников

С. Ф.Хопта