ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4646/18
провадження № 2/753/4232/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.

при секретарі Горбенко А.О.

за участю

позивача не з'явився

представника позивача ОСОБА_2

відповідач не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення процентів, трьох відсотків річних та інфляційних відрахувань за договором позики

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_4.) про стягнення процентів, трьох відсотків річних та інфляційних відрахувань за договором позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу кошти в українській та іноземних валютах, а саме: 5125 грн., 3478 доларів США (еквівалент у гривні складав 3478 дол. США * 21,735 грн.= 75594,33 грн.) та 200 Євро (еквівалент у гривні складав 200 євро * 23,604 грн.= 4720,8 грн.), а всього 85 440,13 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.06.2016 року, яке набрало законної сили з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 було стягнуто 95 678 (дев'яносто п'ять тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 89 коп. боргу за вказаним договором та 956 (дев'ятсот п'ятдесят шість) грн. 78 коп. судових витрат.

З метою примусового виконання вказаного рішення, позивачем було отримано виконавчий лист, на підставі якого, постановою державного виконавця від 11.10.2017 року було відкрито виконавче провадження № 54894292.

02.02.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з фактичним виконанням відповідачем рішення суду.

Станом на 02.01.2018 року, рішення суду виконане не було, а тому позивач просить стягнути з відповідача проценти, три відсотки річних та інфляційні відрахування за договором позики.

Ухвалою суду від 21.03.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

23.04.2018 року було проведено підготовче засідання та ухвалою суду, дану справу призначено до розгляду по суті на 13.06.2018 року.

В судове засідання позивач не з'явився, однак його представник вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, що в ньому викладені.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суд визнав неповажними, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутність, за наявними у справі доказами, з урахуванням відзиву від 13.06.2018 року. У відзиві відповідач вимоги позову визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього 3% річних та індексу інфляції в сумі 1 829 грн. 10 коп., в іншій частині вимог просив відмовити, через їх необґрунтованість.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 10.03.2015 року був укладений договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу кошти в українській та іноземних валютах, а саме: 5125 грн., 3478 доларів США (еквівалент у гривні складав 3478 дол. США * 21,735 грн.= 75594,33 грн.) та 200 Євро (еквівалент у гривні складав 200 євро * 23,604 грн.= 4720,8 грн.), а всього 85 440,13 грн. /а.с. 6/.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.06.2016 року, яке набрало законної сили з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 було стягнуто 95 678 (дев'яносто п'ять тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 89 коп. боргу за вказаним договором та 956 (дев'ятсот п'ятдесят шість) грн. 78 коп. судових витрат /а.с. 7/.

З метою примусового виконання вказаного рішення, позивачем було отримано виконавчий лист, на підставі якого, постановою державного виконавця від 11.10.2017 року було відкрито виконавче провадження № 54894292 /а.с. 8, 10/.

02.02.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з фактичним виконанням відповідачем рішення суду /а.с. 12/.

Як вбачається з відзиву, відповідач визнає, що рішення суду ним було виконане в наступні періоди: 03.01.2018 року на суму 16 676,24 грн.; 19.01.2018 на суму 45 000 грн. та 31.01.2018 на суму 45 091, 00 грн.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

А згідно зі стст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. А згідно зі ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У правовій позиції Верховного суду України від 07.09.2016 року у справі № 6-1412цс16, зазначено, що згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідач рішення суду в повнй мірі виконав лише 31.01.2018, вимоги позову про стягнення 3 % річних на користь позивача в розмірі 6 271,06 грн. за період з 24.07.2015 по 02.01.2018 є обґрунтованими та враховуючи, що відповідач їх визнав, такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

Що стосується стягнення інфляційних нарахувань, суд вважає, що вказані вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики, він визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. А оскільки позивачем, відповідно до договору, позика надавалася в українській та іноземних валютах, то інфляційні втрати слід стягнути по періодам, зокрема: на суму позики в гривнях в розмірі 5 125 грн. коп. 00 за період з серпня 2015 по червень 2016, що становить 353 грн. 16 коп. ( 5 152 * 1,06890067-5 125).

Крім того, позивач має право на отримання інфляційних втрат за період користування відповідачем коштами з дня набрання законної сили рішенням Дарницького районного суду м. Києва (04.07.2016), який визначив грошове зобов'язання у національній валюті - гривні до часу повного виконання рішення суду, оскільки внаслідок інфляційних процесів відбулося знецінення національної валюти України, що завдало шкоди позивачу. Таким чином з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню інфляційні втрати за період з липня 2016 по грудень 2017 в розмірі 18 538 грн. 32 коп. (95 678, 89 * 1,216997469 - 95 678, 89).

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно поданого позивачем розрахунку, який перевірений судом, розмір нарахованих процентів за період з 24.07.2015 до 15.12.2017 із врахуванням розмірів облікової ставки Національного банку України за вказаний період, за користування коштами у розмірі 85 440 грн. 13 коп., складає 35 816 грн. 47 коп., який також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач свої зобов'язання по поверненню суми боргу вчасно не виконав, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суму процентів за договорами позики у розмірі 35 816 грн. 47 коп., три відсотки річних у розмірі 6 271 грн. 06 коп., інфляційні витрати 18 891 грн. 48 коп., а всього 60 979 грн. 01 коп.

Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат відповідно до понесених сторонами витрат та доказів в підтвердження їх понесення.

При цьому, вимоги позивача про стягнення витрат на оплату правової допомоги задоволенню не підлягають, оскільки останнім не надано доказів проведення взаєморозрахунків з представником.

На підставі викладеного та керуючись стст. 625, 1046, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 273, 354-356 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму процентів за договорами позики у розмірі 35 816 грн. 47 коп., три відсотки річних у розмірі 6 271 грн. 06 коп., інфляційні витрати 18 891 грн. 48 коп., а всього 60 979 грн. 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва. До утворення апеляційних судів в апеляційних округах апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до вимог, встановлених ст. 353-356 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3, адреса: АДРЕСА_1, ІПН номер НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_4, адреса: АДРЕСА_2, ІПН номер НОМЕР_2.

Повний текст рішення виготовлено 30.07.2018 року.

СУДДЯ: МИЦИК Ю.С.