Номер провадження 2/229/773/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області в особі:

головуючого - судді Петрова Є.В.,

при секретарі Цукаревій К.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми процентів за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань,

В С Т А Н О В И В:

02 липня 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення суми процентів за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Мотивує свій позов наступним. Відповідач ОСОБА_4 звернулася у січні 2014 року за допомогою до позивачки та просила надати їй у борг суму грошей.

За договором позики від 23 січня 2014 року відповідачка отримала від позивачки гроші у сумі 35000 грн. які вона зобовязалася повернути до 01 жовтня 2016 року, про що відповідачка надала розписку.

Договором було передбачено, що за несвоєчасне повернення суми боргу боржник повинен сплатити 1 % за кожен день прострочення виконання договору.

За розпискою від 23.01.2014 року відповідачка повинна була повернути суму боргу повністю до 01.10.2016 року, але вона повернула суму боргу повністю тільки 14.05.2018 року, сплатити суму процентів відмовляється.

08 травня 2018 року позивачкою на адресу відповідачки рекомендованим листом було направлено претензію про виплату їй за договором позики процентів прострочення повернення боргу. Але поштове відправлення було повернуто так як відповідач відмовилася його отримувати.

Вважає, що відповідачка повинна виплатити їй за умовами укладеного договору проценти за користування її коштами та несвоєчасне повернення позики станом на 14 травня 2018 року. З урахуванням 1 % за кожен день прострочення повернення суми боргу відповідачка повинна виплатити їй грошову суму згідно до розрахунку:

З 01.10.2016 року по 31.12.2016 року - 92 дні;

З 01.01.2017 року по 31.12.2017 року - 365 днів;

З 01.01.2018 року по 13.05.2018 року - 133 дні.

А всього прострочення складає: 92 дні + 365 днів + 133 дні = 590 день

У грошовому виразі заборгованість за процентами за користування позикою складає:

35 000 : 100% = 350 грн.

350 х 591 день = 206 500 грн.

Просить стягнути з відповідача на її користь 206 500,00 грн.

14 вересня 2018 року до Дружківського міського суду Донецької області надійшов від ОСОБА_2 - представника відповідачки відзив на позовну заяву. В якій зазначила, що 23 січня 2014 року ОСОБА_3 отримала у борг від ОСОБА_1 35000,00 грн. Відповідачка була у скрутному становищі, гроші були потрібні їй на лікування та операцію, що підтверджується копією виписки 1537 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ЦМКЛ №1. До того ж, через проблеми із своїм здоровям та здоровям свого чоловіка відповідачка вже була у боргах. На підтвердження хвороб відповідача та її чоловіка надала копію виписного епікризу № 2174/335 та копію епікризу № 198/33.

За умовами підписаної відповідачкою розписки, вона повинна була повернути грошові кошти у строк до 01.10.2016 року. У разі затримки повернення грошових коштів до 01.10.2016 року відповідачка зобовязувалась сплачувати 1% за кожний день затримки.

Гроші, а саме 35000,00 грн. відповідачка повернула 14 травня 2018 року, що підтверджується розпискою, яка міститься у матеріалах справи. Позивачка у своєму позові також підтверджує цей факт.

Розрахунок, викладений у позовній заяві, є невірним, оскільки пеня може бути нарахована лише за один рік, а не за два, як зазначено у позові. Таким чином сума пені дорівнює: 350 гривень (1% від 35000) * 365 днів = 127750 гривень. Зазначена сума значно перевищує суму боргу.

До того ж строк для предявлення позову позивачкою пропущено.

Враховуючи вищевикладене просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив, в якій не погоджується із запереченнями представника відповідачки, пітримала свою позицію, викладену в позові, оскільки вважає, що сума боргу, яка підлягає сплаті відповідачкою на її користь нею нарахована правомірно.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 з'явилася, підтримала позовну заяву в повному обсязі.

До суду також прибула представник відповідачки ОСОБА_2, позов не визнає з викладених у відзиві на позовну заяву підстав. Просить застосувати строк позовної давності та відмовити в позові.

Суд, вислухавши позивачку, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.15, ч.2 ст.16, ч.1 ст.20 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до Цивільного Кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦКУ). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України, встановлено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням процентів розмір яких встановлений договором.

Судом встановлено, що 23 січня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 35000, 00 грн. зі сплатою процентів за прострочку повернення боргу, в розмірі 1% за кожний день прострочення. Строк повернення суми позики до 01 жовтня 2016 року (а.с.4).

Суму позики в розмірі 35 000,00 грн. ОСОБА_3 повернула ОСОБА_1 14 травня 2018 року без сплати 1% від суми за кожний день прострочки, що підтверджено розпискою та не заперечується сторонами (а.с.5).

Таким чином, суд встановив, що суму позики відповідачка повернула з порушенням строку вказаному у розписці.

До того ж судом встановлено, що відповідачка та її чоловік мають хронічні захворювання, гроші їй необхідні були на лікування та операцію (а.с.43-48).

Нарахування процентів в порядку передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України, сторонами не обумовлювалось та про стягнення цих процентів позивач не заявляла.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 повинна сплатити ОСОБА_1 1% за кожний день прострочки від суми позики, що ними обумовлено під час укладання договору позики, які є неустойкою - пенею.

Судом також встановлено, що претензія про повернення боргу за розпискою позивачкою на адресу відповідачки була направлена лише 08 травня 2018 року та відповідачкою не отримана, про що свідчить поштовий конверт із позначкою причини повернення кореспонденції: "за закінченням строку зберігання" (а.с. 6-7,8).

Згідно з ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Проте, позивач не зазначила причини пропущення строку позовної давності.

Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачка та її представник просили застосувати срок позовної давності.

Позовна давність згідно ст.256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 257 ЦК України).

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1статті 261 ЦК України.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до положень ст.254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а строк, що визначений місяцями, - у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 08.06.2016 №6-3006цс15 за правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання свого зобов'язання за позикою в період з 02.10.2016 р. по 01.07.2017 р.

Разом із тим, суд вважає , що до правовідносин, що склались між сторонами також необхідно застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року.

Тому, вимоги позивача про стягнення заборгованості по пені не підлягають задоволенню, з огляду на положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14.10.2014р. № 1669-VII, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014р., Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», які на час проведення антитерористичної операції забороняють нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014р. громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилася антитерористична операція, в тому числі с. Желанне, Ясинуватського району Донецької області, де зареєстрована відповідачка ОСОБА_3

З наданого в позовній заяві розрахунку вбачається нарахування пені у розмірі 206,500 грн. за період з 01 жовтня 2016 року по 13 травня 2018 року, отже в цій частині з огляду на положення Закону № 1669-VII, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в позові необхідно відмовити, тому і судовий збір сплачений позивачем при поданні позову не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13,76-80, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

в задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми процентів за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд протягом тридяти днів після проголошення рішення.

В разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 25 січня 2019 року.

Суддя: Є. В. Петров