Провадження № 2/127/6654/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 липня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Гуменюка К.П.,

за участі секретаря судового засідання Лисої К.Д.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

представників третьої особи Марценюк Л.Є.,

Мельник Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в. м. Вінниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Вінницької міської ради, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інна Анатоліївна про визнання недійсним договору дарування ? частки однокімнатної квартири та скасування державної реєстрації права власності,

вимоги позивача:

- визнати недійсним договір дарування ? частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А., серія номер - 5569 від 03 жовтня 2017 року, де дарувальник - ОСОБА_2, обдарована особа - ОСОБА_4;

- скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за обдарованою особою ОСОБА_4, номер у реєстрі прав власності на нерухоме майно22642275, проведену 03 жовтня 2017 року на підставі спірного договору дарування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_4, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Вінницької міської ради, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. про визнання недійсним договору дарування частки квартири та скасування державної реєстрації права власності на зазначену частку квартири.

Свої вимоги мотивувала тим, що позивачці та її доньці ОСОБА_2, яка є відповідачем по справі, на праві спільної часткової власності належала квартира АДРЕСА_1. 03 жовтня 2017 року між відповідачами укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_2 подарувала належну її ? частку квартири ОСОБА_4 При особистому спілкуванні із ОСОБА_4 позивачці стало відомо, що за вищевказаним договором ОСОБА_2 отримала грошові кошти (чи має отримати найближчим часом). 10 жовтня 2017 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на ? частку квартири. Позивачка зазначає, що особовий рахунок по квартирі відкритий на її ім'я, у квартирі були зареєстровані ОСОБА_2 та онука позивачки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після укладання договору дарування зазначені особи зняті з реєстрації у м. Вінниця та зареєстровані в м. Краматорськ Донецької області. Позивачка вважає, що фактично квартира не подарована, а продана, а тому порушено її переважне право на купівлю частки квартири. Договір дарування, на думку позивачки, має бути визнаний недійсним, оскільки вчинений з метою приховати іншу угоду, а саме договір купівлі-продажу. Крім того, позивачка вказує, що її донька та онука фактично стали безхатченками, а орган опіки та піклування не надавав згоди на відчуження житла, що є порушенням закону. Позивачка зазначає, що її донька помилялась щодо правової природи оскаржуваного правочину, а нотаріус не роз'яснив , що сторони, уклавши договір дарування, не мають права вимагати вчинення дій майнового характеру, внаслідок чого ОСОБА_2 передала ключі від квартири, знялась з реєстрації по зазначеній адресі, а грошей може і не отримати. З посиланням на положення ст. 369 ЦК України, позивачка вказує, що розпорядження спільним майном здійснюється лише за згодою всіх співвласників. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно майнових прав дітей потрібна згода органу опіки та піклування. За наведених обставин просить визнати недійсним договір дарування ? частки АДРЕСА_1 від 03 жовтня 2017 року, скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену частку квартири проведену 03 жовтня 2017 року на підставі спірного договору та стягнути з відповідачів розмір сплаченого позивачкою судового збору.

У відзиві на позовну заяву від 28 березня 2018 року представник відповідачки ОСОБА_2 зазначила, що позов є необґрунтованим. Одночасно вказала, що відповідачка заперечує обставину удаваності правочину, адже грошових коштів не отримувала та не очікує отримати. Відповідачка бажала укласти саме договір дарування, не помилялась щодо правової природи правочину та не мала умислу укладати інший правочин. Посилання позивачки на положення ст. 369 ЦК України вважає безпідставним, адже правовідносини що виникли між сторонами не врегульовані вищезазначеною статтею. Крім того вказала, що ОСОБА_2 та її донька на день вчинення оспорюваного правочину вже не були зареєстровані за зазначеною адресою, а відповідно нотаріус і не вимагав дозволу органу опіки та піклування на відчуження житлового приміщення. За наведеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а. с. 121-124).

У відзиві на позовну заяву від 27 березня 2018 року представник відповідача ОСОБА_11 зазначив, що позов задоволенню не підлягає. Також вказав, що за договором дарування відповідач ОСОБА_4 жодних грошових коштів не сплачував та не має сплачувати в подальшому. Наполягає на тому, що між сторонами укладено саме договір дарування а не купівлі-продажу, як то стверджує позивачка. За наведеного просить відмовити у задоволенні позову (а. с. 131-133).

Треті особи, правом наданим їм положеннями ст. 181 ЦПК України, щодо надання пояснень не скористались.

03 липня 2018 року позивачка надала до суду відповідь на відзив ОСОБА_2 від 28 березня 2018 року в якій зазначила, що поясненням ОСОБА_2 слід не довіряти, адже відповідач ОСОБА_4 запевняв позивачку про те, що ним сплачено грошові кошти за частку квартири, і його не влаштовує позиція позивачки, що остання не бажає йому продати і свою частку. Крім того зазначила, що внаслідок укладання договору дарування порушені право дитини на користування житловим приміщенням. Одночасно вказала про те, що ймовірно ОСОБА_2 продала частку квартири у зв'язку із скрутним матеріальним становищем (а. с. 164-166).

03 липня 2018 року позивачка надала до суду відповідь на відзив ОСОБА_4 від 27 березня 2018 року в якій зазначила, що 08 жовтня 2017 року син відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_12 телефонував позивачці та повідомив про продаж частки квартири її донькою (а. с. 168-169).

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві. Крім того зазначила, що при укладанні договору дарування відповідачка ОСОБА_2 перебувала у тяжкому матеріальному стані, адже борг за комунальні послуги станом на 01 жовтня 2017 року складав 8 457 грн. та наявна заборгованість за банківськими кредитами. Просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила щодо задоволення позову. Надала суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив щодо задоволення позову. Надав суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві. Просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 12 червня 2018 року провадження у справі зупинено у зв'язку із розглядом заяви позивачки про відвід головуючому по справі (а. с. 100-101).

Ухвалою суду від 13 червня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Гуменюку К.П. відмовлено (а. с. 144).

Ухвалою суду від 13 червня 2018 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (а. с. 145).

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

03 вересня 2003 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лавреновим І.А. посвідчено договір міни квартири на квартиру, відповідно до умов якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали у власність ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_2 в обмін на квартиру АДРЕСА_3 (а. с. 11). 04 вересня 2003 року КП «ВООБТІ» зареєстровано право власності по ? частки квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно (а. с.11, зворот). Крім того, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 лютого 2014 року право приватної спільної часткової власності 04 лютого 2014 року на квартиру АДРЕСА_1 в м. Вінниця зареєстроване за ОСОБА_2 та ОСОБА_1, по ? частки відповідно (а. с. 18).

Відповідно до ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, станом на день укладання оспорюваного правочину, позивачці ОСОБА_1 та відповідачці ОСОБА_2 квартира № 54 належала на праві спільної часткової власності, адже частка кожного з них була визначена та складала по ?.

03 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. посвідчено договір дарування частки квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала у власність безоплатно (подарувала) ОСОБА_4 належну її на праві власності ? частку квартири АДРЕСА_3 (а. с. 15-17).

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 жовтня 2017 року, право приватної спільної часткової власності 03 жовтня 2017 року на ? частку квартири АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 03 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Скутельник І.А. Інша ? частка зазначеної квартири належить ОСОБА_1 (а. с. 19, зворот).

Позивачка, вважаючи що у зв'язку із укладанням правочину порушені її права, стверджує про наявні підстави для визнання договору дарування частки квартири недійсним та пред'явила відповідний позов до відповідачів.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», (надалі Постанова) відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Правовими підставами для визнання договору дарування частки квартири від 03 жовтня 2017 року, укладеного між відповідачами недійсним, позивачка зазначає положення ст. 235 ЦК України в частині удаваності правочину, внаслідок чого порушено її переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, яке передбачене ст. 362 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Позивачка стверджує, що оспорюваний правочин укладений між відповідачами від 03 жовтня 2017 року є удаваним, адже насправді ОСОБА_4 ОСОБА_2 були сплачені грошові кошти (або мають бути сплачені) за ? частку належній її квартирі, а тому сторонами приховано договір - купівлі продажу нерухомого майна.

Відповідно до п. 25 Постанови, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 655, 657 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

В контексті заявлених позовних вимог та їх правових підстав, предметом доказування у даній цивільній справі є доведення обставин, що між відповідачами укладено договір купівлі-продажу частки квартири, а не договір дарування зазначеної частки, який в свою чергу вчинений для приховання договору купівлі-продажу, внаслідок чого порушені права позивачки на переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, що в свою чергу може бути підставою для визнання вже договору купівлі-продажу недійсним. З врахуванням положень ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719, 655, 657 ЦК України, доказуванню підлягає обставина оплати ОСОБА_4 грошових коштів ОСОБА_2 за ? частку квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження обставин оплати ОСОБА_4 вартості ? частки квартири ОСОБА_2, позивачкою письмових доказів не надано. Таке твердження позивачки ґрунтується лише на інформації отриманою останньою під час особистих розмов із відповідачем ОСОБА_4 та його сином ОСОБА_15 Наразі заяву про виклик свідків позивачка до суду не надала, а відповідно зазначені особи не були допитані в якості свідків. При цьому суд бере до уваги, що представники відповідачів категорично зазначили, що між сторонами було укладено саме договір дарування, а не купівлі-продажу, що в свою чергу підтверджується і письмовими доказами. За наведеного суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено удаваність договору дарування від 03 жовтня 2017 року, а відповідно і відсутні правові підстави для визнання зазначеного договору недійсним.

Суд звертає увагу на те, що обставини наведені позивачкою щодо відсутності згоди органу опіки та піклування на продаж частки квартири, зняття дитини з реєстрації з порушенням закону, помилка ОСОБА_2 щодо правової природи укладеного правочину, перебування останньої у важкому матеріальному становищі не є предметом доказування при доведеності удаваності договору дарування, а тому наявність чи відсутність вищезазначених обставин, не є підставою для визнання договору дарування удаваним.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 235, 355, 356, 362, 655, 657, 717, 719 ЦК України, ст. 4, 5, 78, 81, 141, 181, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третьої особи, які не заявлють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Вінницької міської ради, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інна Анатоліївна про визнання недійсним договору дарування ? частки однокімнатної квартири та скасування державної реєстрації права власності, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області К.П. Гуменюк