Справа № 454/606/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокаля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, треті особи Карівська сільська рада Сокальського району Львівської області та орган опіки та піклування Сокальської районної державної адміністрації про захист права власності та усунення перешкод користування власністю-,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, треті особи Карівська сільська рада Сокальського району Львівської області та орган опіки та піклування Сокальської районної державної адміністрації про захист права власності та усунення перешкод користування власністю, з наступних підстав:

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11169198 від 18.10.2013р. позивачка - ОСОБА_1 є одноособовим власником житлового будинкущо розташований в с. Карів Сокальського району Львівської області по вул. 8 березня 21. Право власності позивачка набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу ОСОБА_8І, 18.10.2013 року та зареєстрованого реєстрі за № 3052 після смерті батька позивачки - ОСОБА_9 який помер 08.11.2012р.

У вказаному будинку позивачка зареєстрована та проживає з 04.02.1989р. Крім позивачки у вказаному будинку з 12.07.2013р., зареєстровані та проживають відповідачі по справі.

Відповідачка ОСОБА_10 вселилася в будинок разом із своїми неповнолітніми дітьми як фактична дружина сина позивачки ОСОБА_11 17.02.1987р.н., який помер, перебуваючи на заробітках в ОСОБА_12 23.10.2016р. про що відділом РАЦС в Жорах видано Свідоцтво про смерть №2479011/00/AZ/2016/506866 від 25.10.2016р.

Син позивачки, як зазначено вище, в шлюбі з відповідачкою не перебував, свого батьківства щодо дітей у встановленому законом порядку не визнавав, а відтак відповідачка вважається одинокою матірю і кровне споріднення дітей відповідачки з сином позивачки не встановлене.

Як відомо позивачці зі слів її сина відповідачка проживала разом з ним у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року.

Прописка відповідачки разом з дітьми у належному позивачці будинку здійснена на прохання сина позивачки в інтересах дітей та з метою надання відповідачці можливості отримувати грошову соціальну допомогу на дітей і забезпечувати їх необхідними побутовими речами.

Після смерті сина позивачки, відповідачка залишилася проживати з дітьми у спірному будинку, однак своєю поведінкою робить неможливим спільне проживання у ньому. Відповідачка зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, постійно зчиняє безпідставні сварки під час яких ображає позивачку, нецензурно лається, намагається наносити побої, в звязку із чим позивачка неодноразово викликала працівників поліції з метою припинення її протиправної поведінки.

Відповідачка постійно пошкоджує належний позивачці будинок, внаслідок чого приміщення будинку прийшло у технічно не придатний стан: через дії ОСОБА_10 в будинку відсутнє опалення, умови для і приготування їжі (піч) та водопостачання, в будинку бруд, санітарні умови жахливі. Через ці обставини позивачка змушена тимчасово проживати у своєї дочки в цьому ж населеному пункті.

Позивачка в силу обмежених матеріальних ресурсів і віку не здатна повністю забезпечити ремонт та утримання будинку, а сімя відповідачки яка фактично користується будинком, жодних коштів на утримання будинку та підтримання його у належному житловому стані не надає, не забезпечує навіть елементарними побутовими речами своїх дітей (меблі), хоча отримує на них значну допомогу від держави як одинока мати, витрачаючи її на власні потреби.

На даний час відповідачка перебуває в фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком від якого очікує народження шостої дитини. Новий фактичний чоловік відповідачки постійно залякує позивачку, погрожує їй, чинить на неї моральний тиск з тим, щоб відібрати в неї єдине її житло та зробити неможливим її проживання у своєму власному будинку.

Крім того спільне проживання в вищезазначеному будинку неможливі так як загальна площа вказаного будинку становить 33.1 м.кв а житлова площа лише 14.3м.кв., що значно перевищує норми житлової площі на одну особу, а з врахуванням того що будинок однокімнатний проживання у ньому восьми осіб різного віку та статі взагалі неприпустиме.

Відповідно до Відзиву поданого відповідачами вбачаєьбся, що Позивач звернулась до суду з позовом , де просить позбавити ОСОБА_2 та дітей права користування житловим будинком.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те , що відповідачка своєю поведінкою робить неможливим спільне проживання у ньому та веде аморальний спосіб життя.

ОСОБА_2 не погоджується з позовними вимогами з наступних підстав:

Відповідачка та діти зареєстровані в спірному помешканні добровільно та належним чином,так як ОСОБА_10 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з сином ОСОБА_13,вели спільне домашнє господарство, діти проживали в повній сімї, з матірю та батьком, тому вважає, що на законній підставі набула право на користування спірною житловою площею, так як вони є членами сімї позивачки, а її діти- внуками ОСОБА_1.

Відповідачка не чинить перешкоди позивачу у користуванні її власністю, не руйнує та не псує жиле приміщення, використовує його за призначенням.

Позбавити відповідачку та дітей права користування житловим будинком без надання іншого житла - це порушення їх житлових прав.

Відповідно до довідки № C-129/г.л. від 02.06.2017 року виданої Сокальською РДА Львівської області, ОСОБА_10 веде підсобне господарство та обробляє невелику присадибну ділянку, вирощує овочі. Також вказано, що відповідачка належно здійснює догляд за дітьми, спиртними напоями не зловживає, скарг від сусідів не поступало. Діти відповідачки забезпечені шкільним приладдям, чисто одягнені.

ОСОБА_2 майже всі свої доходи витрачає на забезпечення дітей та ведення домашнього господарства. Крім того, діти переносять постійні душевні страждання та переживання у зв'язку із втратою батька та годувальника.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_14 у судовому засіданні на задоволенні позовної

заяви наполягала. Позивачка , яка на даний час немає де проживати і не наполягає на негайному виселенні відповідачів, однак на даний час сільською радою із залученням коштів районного бюджету буде придбано для відповідачів окремий будинок в селі, а дане рішення суду, на думку позивачки, лише буде стимулювати сільську раду та органи місцевого самоврядування прискорити даний процес. Права позивачки на житло не повинні порушуватися, оскільки такі гарантуються їй Конституцією України , а після придбання житла відповідачам , вони зможуть переселитися в новий будинок та позивачка зможе повноцінно скористатися своїм житлом .

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, адвокат ОСОБА_15 у судове засідання прибула, просить суд відмовити в позові в зв"язку із безпідставністю такого.

Представник третьої особи Карівської сільської ради Сокальського району Львівської області ОСОБА_16 залишив вирішення даного питання на розсуд суду. Додатково повідомив суд, що на даний час сільською радою із залученням коштів районного бюджету буде придбано для відповідачів окремий будинок в селі і це вирішить даний спір між сторонами.

Представник органу опіки та піклування Сокальської РДА ОСОБА_17 в судовому засіданні просила суд в позові відмовити.

Суд, заслухавши покази сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин.

Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

На підставі ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою с.Карів, вул.8-го Березня,21, Сокальського району Львівської області.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що ОСОБА_9 заповів належне йому майно своїй дочці ОСОБА_1, а саме житловий бдинок, що знаходиться в с.Карів, вул.8-го Березня,21, Сокальського району Львівської області.

На підставі вищенаведеного судом в судовому засіданні встановлено, що після смерті сина позивачки, відповідачка залишилася проживати з дітьми у спірному будинку, однак своєю поведінкою робить неможливим спільне проживання у ньому самої позивачки як власниці цього будинку. Суд приймає до уваги неналежну поведінку відповідачки по справі, яка зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, постійно зчиняє безпідставні сварки під час яких ображає позивачку, нецензурно лається, намагається наносити побої, в звязку із чим позивачка неодноразово викликала працівників поліції з метою припинення її протиправної поведінки.

Також суд враховує і такі обставини, що відповідачка постійно пошкоджує належний позивачці будинок, внаслідок чого приміщення будинку прийшло у технічно не придатний стан: зокрема через дії ОСОБА_10 в будинку відсутнє опалення, умови для і приготування їжі (піч) та водопостачання, в будинку бруд, санітарні умови жахливі, і через ці обставини позивачка змушена тимчасово проживати у своєї дочки в цьому ж населеному пункті.

Суд приймає до уваги ті обставини, що позивачка в силу обмежених матеріальних ресурсів і віку не здатна повністю забезпечити ремонт та утримання будинку, а сімя відповідачки яка фактично користується будинком, жодних коштів на утримання будинку та підтримання його у належному житловому стані не надає, не забезпечує навіть елементарними побутовими речами своїх дітей (меблі), хоча отримує на них значну допомогу від держави як одинока мати, витрачаючи її на власні потреби.

Судом встановлено, що на даний час відповідачка перебуває в фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком від якого очікує народження шостої дитини. Новий фактичний чоловік відповідачки постійно залякує позивачку, погрожує їй, чинить на неї моральний тиск з тим, щоб відібрати в неї єдине її житло та зробити неможливим її проживання у своєму власному будинку.

Крім того слід зазначити , що суд погоджується з позицією позивачки, що спільне проживання в вищезазначеному будинку неможливі так як загальна площа вказаного будинку становить 33.1 м.кв, а житлова площа лише 14.3м.кв., що значно перевищує норми житлової площі на одну особу, та з врахуванням того що будинок однокімнатний проживання у ньому восьми осіб різного віку та статі взагалі неприпустиме.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 права користування житловим будинком №21 по вул. 8 березня в с.Карів Сокальського району Львівської області.Також судом при винесенні рішення врахована і позиція позивачки ОСОБА_1, яка на даний час немає де проживати і не наполягає на негайному виселенні відповідачів, однак на даний час сільською радою із залученням коштів районного бюджету буде придбано для відповідачів окремий будинок в селі, а дане рішення суду, на думку позивачки, лише буде стимулювати сільську раду та органи місцевого самоврядування прискорити даний процес. Суд приходить до висновку, що права позивачки на житло не повинні порушуватися, оскільки такі гарантуються їй Конституцією України , а після придбання житла відповідачам , вони зможуть переселитися в новий будинок та позивачка зможе повноцінно скористатися своїм житлом. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду України від 30.06.2015 року ( справа № 21-1438а15) .

Керуючись ст.ст. ст.ст.5, 10, 12,13,76,81,141,259,263,264, 265 ЦПК , суд,-

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 права користування житловим будинком №21 по вул. 8 березня в с.Карів Сокальського району Львівської області .

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по справі по оплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи , апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Головуючий: О. А. Веремчук