Справа № 741/1695/17 Провадження № 22-ц/795/894/2018 Головуючий у I інстанції - Киреєв О. В. Доповідач - Вінгаль В. М.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

голови судового засідання - судді ВІНГАЛЬ В.М.,

суддів: ГУБАР В.С., КУЗЮРИ Л.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бивалькевич Т.В.,

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_2,

особа, яка подала апеляційну скаргу: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши в порядку письмового провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

прізвище судді: Киреєв О.В.; місце ухвалення рішення: м. Носівка,

повний текст рішення складено 22 травня 2018 року,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.09.2009 року у сумі 14700,76 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.09.2009 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31.07.2017 року виникла заборгованість у сумі 14700,76 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 159,39 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 10065,14 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3300 грн., штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина) та 676,23 грн. (процентна складова).

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 11 вересня 2009 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів.

За доводами апеляційної скарги, кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, то застосувати строк позовної давності можливо лише до зобов'язань, які залишились поза межами такого строку, а тому проценти за кредитом та пеня підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, тобто заборгованість за процентами підлягає стягненню за останні три роки, що передували зверненню до суду із позовом, тобто за період з 20.11.2014 року (дата подання позову) по 31.07.2017 року в розмірі 10004,86 грн., а за пенею за останні дванадцять місяців, тобто за період з 20.11.2016 року по 31.07.2017 року в розмірі 900 грн.

У наданому відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити, а рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2018 року залишити без змін, посилаючись на пропуск строку позовної давності, так як строк дії картки - 03.2013 року, останнє погашення заборгованості було здійснено 29.09.2014 року у сумі 199 грн., а з позовом банк звернувся лише 13.11.2017 року.

Заслухавши голову судового засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем строку позовної давності, який не порушував питання щодо поновлення строків позовної давності, не зазначив поважність причин пропущення позовної давності.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

У справі встановлено, 11.09.2009 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 500 грн. зі сплатою базової процентної ставки за кредитом 2,5% на місяць на залишок заборгованості (а.с.7).

Згідно із розрахунком заборгованості, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.5-6), розмір заборгованості станом на 31.07.2017 року становить 14700,76 грн. і складається із: 159,39 грн. - заборгованість за кредитом; 10065,14 грн. - заборгованість за процентами; 3300 грн. - нарахована комісія; 1176,23 грн. - заборгованість по судовим штрафам.

Згідно з розрахунком заборгованості останній платіж ОСОБА_2 здійснив 29 вересня 2014 року у сумі 199 грн.

22.02.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про сплив позовної давності (а.с.31-33).

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14 та у постанові Великої Палати Верховного Суд від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Зважаючи на те, що строк дії картки встановлений до 03.2013 року, останній платіж на погашення кредитної заборгованості за договором від 11.09.2009 року позичальником було внесено 29.09.2014 року у сумі 199 грн., а з позовом до суду банк звернувся 23.11.2017 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.

Є необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, то застосувати строк позовної давності можливо лише до зобов'язань, які залишились поза межами такого строку, а тому проценти за кредитом та пеня підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, тобто заборгованість за процентами підлягає стягненню за останні три роки, що перебували зверненню до суду із позовом, тобто за період з 20.11.2014 року (дата подання позову) по 31.07.2017 року в розмірі 10004,86 грн., а за пенею за останні дванадцять місяців, тобто за період з 20.11.2016 року по 31.07.2017 року в розмірі 900 грн., так як із пропуском позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена, а тому доводи касаційної скарги про наявність у банка права на стягнення пені є безпідставними.

Вказане узгоджується із висновком Великої Палати Верхового Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження

№ 14-10цс18).

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Голова судового засідання:Судді:

Повний текст постанови складено 26 липня 2018 року.