АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ДОДАТКОВА П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 жовтня 2018 року м. Чернівці
справа № 725/5685/17
Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Яремка В. В.
суддів: Владичана А. І., Лисака І. Н.
секретар Тодоряк Г. Д.
розглянувши за відсутності учасників заяву ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Комунальне житлово-ремонтне експлуатаційне підприємство №9, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 червня 2018 року (головуючий у суді першої інстанції суддя Галичанський О. І.),
Постановою апеляційного суду від 28 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, у названій справі задоволено частково.
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 червня 2018 року скасовано.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

До апеляційного суду надійшла заява представника відповідачки ОСОБА_1, в якій він просить ухвалити додаткове судове рішення, яким вирішити питання про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати: на професійну правничу допомогу у розмірі 11 832 грн та 1920 грн - витрат зі сплати судового збору.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги сплачено 1920 грн судового збору.

Тому за наслідками апеляційного розгляду справи є підстави для стягнення указаних витрат з позивачки.

Що ж стосується понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу, то колегія суддів вважає, що заява про їх стягнення підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи повязані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Зміст відзиву на позовну заяву, доказів на спростування позовних вимог, звіту про послуги за надання відповідачці правничої допомоги свідчить про те, що правнича допомога в суді першої інстанції зводилася до заперечення вини відповідачки у залитті квартири позивачки в силу відсутності належних доказів витоку води з мереж квартири АДРЕСА_1, а отже відсутності підстав для покладення на відповідачку як на власника квартири № 12 відповідальності за залиття квартири № 11, що належить позивачці.

Водночас, за рішенням суду апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасовано та у позові відмовлено не з мотивів недоведення позовних вимог, а з мотивів безпідставності вимог в силу того, що відповідачка не є власником квартири АДРЕСА_1, а отже позов предявлено до неналежного відповідача.

Тобто, за умови встановлення, що відповідачка не є власником чи володільцем квартири, з якої ймовірно за твердженням позивачки стався витік води, необхідності у доведенні причин залиття квартири позивачки та винуватості у залитті квартири ОСОБА_2, як і у спростуванні указаного відповідачкою, не було.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка, яка діяла через своїх представників, будучи обізнаною з тим, що вона не є власником квартири АДРЕСА_1 та не проживає у вказаній квартирі, ні у відзиві на позовну заяву, ні в подальшому у розумний строк не повідомила суду першої інстанції про указану важливу обставину, що спричинило до затягування розгляду справи та нарахування додаткових витрат за надання правничої допомоги.

Копію правовстановлюючого документу про право власності на квартиру та дані про державну реєстрацію права власності на іншу особу представником відповідачки надано лише в суді апеляційної інстанції.

Отже, зважаючи на непропорційність витрат до предмету спору з урахуванням ціни позову, поведінку відповідачки та її представників під час розгляду справи, безпідставне несвоєчасне повідомлення про наявність обставин, які свідчать про те, що позов предявлено до неналежної особи, з урахуванням принципів розумності та справедливості, є підстави для стягнення з позивачки на користь відповідачки лише частини витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн, а не 11 832 грн, як про це зазначає представник відповідачки.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 270, 368 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1920 (одну тисячу девятсот двадцять) гривень - витрат зі сплати судового збору та 3 000 (три тисячі) гривень витрат, понесених на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 10 жовтня 2018 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: А. І. Владичан

ОСОБА_5