АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №22-ц/796/4766/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача ПоліщукН.В.

суддів Білич І.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Святошинського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Сенька М.Ф. 21 листопада 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства &q?ід;Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва&q?йо; про визнання права користування житловим приміщенням, зобов&q?ен;язання укласти договір найму житлового приміщення та провести реєстрацію місця проживання,-

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати за позивачем право користування житловим приміщенням, зокрема квартирою АДРЕСА_1;

- зобов'язати КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» укласти з позивачем договір найму житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1, що в м.Києві;

- зобов'язати Святошинську районну в м.Києві державну адміністрацію здійснити реєстрацію місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2.

Вимоги обґрунтовує тим, що 10 квітня 1970 року виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів його матері - ОСОБА_4 видано ордер НОМЕР_1 на право заселення у квартиру АДРЕСА_3 разом із ним та його дідом.

Дід помер в січні 1980 року.

У період з 26 січня 2000 року по 15 травня 2002 року він відбував покарання у вигляді позбавленням волі. 11 квітня 2000 року його тимчасово знято з реєстрації за місцем проживання у зв&q?дб;язку із відбуттям покарання.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати позивача.

Після відбуття покарання місце реєстрації проживання не поновлено. Питанням реєстрації місця проживання він почав займатися у 2016 році. У вересні 2016 року звернувся до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, де йому відмовили з підстав відсутності документів на житло, хоча ним надано завірену копію ордеру, та запропонували звернутися до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» для укладення договору найму житлового приміщення. Проте, в укладенні цього договору відмовлено через відсутність у паспорті відмітки про реєстрацію місця проживання.

Посилаючись на викладені обставини звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено, вирішено:

Визнати за ОСОБА_2 право користування квартирою АДРЕСА_1

Зобов'язати КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» укласти з ОСОБА_2 договір найму квартири АДРЕСА_4, на умовах типового договору.

Зобов'язати орган реєстрації Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації зареєструвати ОСОБА_2 за місцем його постійного проживання: АДРЕСА_1.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що після відбуття покарання будь-яких заяв від наймача квартири ОСОБА_4 про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 не надходило.

Посилається на те, що вимога про зобов&qu=M;язання зареєструвати місце проживання підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача посилається на доведеність тих обставин, що його довірителя незаконно знято з реєстраційного обліку за місцем проживання; після відбуття покарання він повернувся за цим місцем проживання де постійно проживав. Посилання на непідвідомчість вимог цивільному судочинству вважає необґрунтованим.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримала.

Позивач та його представник ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представник Комунального підприємства &qu c;Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва&qufo; в судове засідання не з&quse;явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з&quan;явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, 10 квітня 1970 року Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів ОСОБА_7 видано ордер НОМЕР_1 на вселення в квартиру АДРЕСА_1 разом із членами її сім'ї: батьком ОСОБА_8 та сином ОСОБА_2

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Згідно даних довідки Управління з питань виконання покарань від 15 травня 2002 року, ОСОБА_3 у період з 26 січня 2000 рок по 15 травня 2002 року відбував покарання у вигляді позбавлення волі.

Згідно даних Талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні 11 квітня 2000 року ОСОБА_3 знятий з реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 із зазначенням підстави - рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, правомірність підстави зняття з реєстрації за місцем проживання в ході судового розгляду не установлена; ОСОБА_3 постійно проживає у квартирі, крім періоду відбування покарання, є єдиним користувачем, відтак місце його проживання має бути зареєстрованим за цією адресою Святошинською районною в м.Києві державною адміністрацією, а з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» як балансоутримувачем будинку укладений договір найму.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

За змістом ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім»ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім»ї наймача, набувають з іншими членами сім»ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім»ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

В п.9 постанови №2 від 12 квітня 1985 р. Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України (з відповідними змінами) роз'яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Тобто, умовою виникнення підстав для визнання члена сім»ї наймача новим наймачем, у тому випадку коли сам наймач помер, повинні бути такі ознаки, як постійне місце проживання у жилому приміщенні, ведення з померлим наймачем спільного господарства, тривалість спільного проживання. Також повинно враховуватися, чи не було іншої домовленості між наймачем і членом сім»ї щодо користування жилим приміщенням, який виключає визнання права користування за наявності інших ознак.

З матеріалів справи убачається наявність таких підстав, які у сукупності та відповідно до ст.106 ЖК України дають підстави для визнання за ОСОБА_2 права користування квартирою та наймачем квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що після відбуття покарання будь-яких заяв від наймача квартири ОСОБА_4 про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 не надходило, відхиляються колегією суддів, оскільки зазначене само по собі не дає підстав для висновку про відсутність у позивача права на користування спірним житловим приміщенням.

Разом з тим, колегія суддів уважає, що судом першої інстанції помилково ухвалено рішення в частині зобов'язання органу реєстрації Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації зареєструвати ОСОБА_2 за місцем його постійного проживання: АДРЕСА_1, з огляду на таке.

Підпунктом 4 п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що підтверджують право на проживання в житлі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.

Тобто рішення суду про визнання за ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням само по собі є підставою для здійснення реєстрації місця проживання відповідно до зазначених вище Правил, оскільки підтверджує право на проживання в житлі, відтак ухвалення окремого рішення суду в цій частині не вимагається.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що рішення суду в частині зобов'язання органу реєстрації Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації зареєструвати ОСОБА_2 за місцем його постійного проживання: АДРЕСА_1, слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду ухвалено з дотримання вимог чинного законодавства, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-383, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року скасувати в частині зобов'язання органу реєстрації Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації зареєструвати ОСОБА_2 за місцем його постійного проживання: АДРЕСА_1, та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 липня 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

В.В.Соколова