Постанова

Іменем України

04 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 452/1710/16-ц

провадження № 61-32114св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - Самбірський міськрайонний центр зайнятості,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року в складі судді Сенечина В. М. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року в складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року Самбірський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування допомоги по безробіттю.

Позовна заява мотивована тим, що 25 листопада 2015 року відповідач звернувся в Самбірський центр зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та виплату йому допомоги, в якій підтвердив факт відсутності роботи і заробітку, доходу та незабезпечення себе роботою самостійно, а також ознайомлення з правами, обов'язками зареєстрованого безробітного і відповідальністю за подання недостовірних даних, на підставі яких надається статус безробітного. За період з 25 листопада 2015 року до 21 січня 2016 року відповідач отримав допомогу по безробіттю у розмірі 10 317,82 грн. У результаті проведеної позивачем перевірки встановлено, що при поданні заяви про надання статусу безробітного 25 листопада 2015 року відповідач не повідомив про те, що він є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Самбірська газета» (далі - ТОВ «Редакція газети «Самбірська газета») з 18 листопада

2015 року, діяльність якої пов'язана із одержанням прибутку. Отже ОСОБА_4 відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» належав до категорії зайнятого населення та не мав права на отримання допомоги по безробіттю.

На підставі викладеного Самбірський міськрайонний центр зайнятості просив стягнути з ОСОБА_4 10 317,82 грн допомоги по безробіттю.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Самбірського міськрайонного центру зайнятості 10 317,82 грн допомоги по безробіттю та 1 450 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не міг підпадати під категорію безробітного, отримувати допомогу з безробіття та одноразову виплату допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, оскільки як станом на день подання до центру зайнятості заяви про надання статусу безробітного (25 листопада 2015 року), так і упродовж всього часу перебування на обліку і одержання допомоги був керівником юридичної особи (з 18 листопада 2015 року), діяльність якої пов'язана з одержанням прибутку та у встановленому законом порядку не була припинена.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що ОСОБА_4 умисно не виконав свого обов'язку щодо своєчасного подання достовірних відомостей до центру зайнятості про те, що він є керівником ТОВ «Редакція газети «Самбірська газета», тому виплачена йому допомога по безробіттю у розмірі 10 317,82 грн підлягає стягненню на користь позивача.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем під час перебування на обліку в Самбірському міськрайонному центрі зайнятості відповідач не отримав жодного доходу. ОСОБА_4 не був директором ТОВ «Редакція газети «Самбірська газета» у спірний період. Позивач не довів належними та допустимими доказами наявності правових підстав для стягнення з відповідача виплаченої допомоги по безробіттю.

У вересні 2017 року Самбірський міськрайонний центр зайнятості подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що відповідач навмисне приховав відомості про те, що він є керівником товариства, яке отримує прибуток. Отже ОСОБА_4 не мав права на отримання допомоги по безробіттю, тому виплачені йому кошти підлягають поверненню відповідно до вимог чинного законодавства.

30 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_4 25 листопада 2015 року звернувся до Самбірського міськрайонного центру зайнятості із заявами про надання йому статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю.

Згідно з наказом Самбірського міськрайонного центру зайнятості від 25 листопада 2015 року ОСОБА_4 надано статус безробітного.

ОСОБА_4 отримав матеріальне забезпечення, яке включає в себе допомогу по безробіттю та одноразову виплату допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, у розмірі 10 317,82 грн.

Суди встановили, що відповідно до виписки Державної реєстраційної служби ОСОБА_4 з 18 листопада 2015 року зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Статут ТОВ «Редакція газети «Самбірська газета» затверджений відповідачем як одноособовим засновником цього товариства, а ОСОБА_4 значиться як керівник.

Упродовж січня 2016 року під редакцією ОСОБА_4 видавались номери «Самбірська газета», про що був складений акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Отже відповідач був засновником і керівником ТОВ «Редакція газети «Самбірська газета», діяльність якого пов'язана з наданням значної кількості різноманітних послуг, у тому числі видання місцевої газети з метою одержання прибутку.

З видання «Самбірська газета» за 05 січня 2016 року вбачається, що ТОВ «Редакція газети «Самбірська газета» видавало газету тиражем 4 000 примірників за ціною 2 грн, редактором якої був ОСОБА_4

Безробітним, згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення», є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

При цьому, відповідно до пункту першого частини першої статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

З урахуванням наведеного та виходячи з приписів пункту 13 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» призначення пенсії на пільгових умовах є підставою для припинення реєстрації безробітного, а також унеможливлює таку реєстрацію у випадку звернення до служби зайнятості особи, яка таку пенсію вже отримує.

Відповідно до частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

На підставі викладеного суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що при зверненні із заявою про надання статусу безробітного (25 листопада 2015 року) відповідач не повідомив центр зайнятості про те, що він є керівником ТОВ «Редакція газети «Самбірська газета», основними цілями якого відповідно до п. 2.1 статуту є збирання, створення, редагування, підготовка інформації до друку та видання друкованих засобів масової інформації (місцевої газети) з метою її поширення серед читачів та одержання прибутку. Відповідач не міг підпадати під категорію безробітного та отримувати допомогу з безробіття та одноразову виплату допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, оскільки як станом на день подання заяви про надання статусу безробітного, так і упродовж всього часу перебування на обліку і одержання допомоги був керівником юридичної особи, діяльність якої пов'язана із одержанням прибутку та у встановленому законом порядку не була припинена. Отже підстави для надання відповідачу статусу безробітного та призначення йому матеріальної допомоги були відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В.С. Висоцька

В. В. Пророк