Справа № 574/80/18 Провадження №2/574/150/2018
05 грудня 2018 року Буринський районний суд Сумської області
в складі: головуючого судді Куцан В.М.
з участю секретаря судового засідання Кошелєвої Н.В.
в присутності
представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення,
Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що вона є житлового будинку, розташованої по вулиці Чкалова,7 в м. Буринь Сумської області. В даному будинку також проживає її син ОСОБА_3, який зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, у звязку з чим його неодноразово притягували до адміністративної та кримінальної відповідальності. Останній жодних витрат на утримання будинку не несе, проживання з ним стало нестерпним. На її прохання переїхати жити в інше місце відмовляється. Просила виселити його з житлового будинку.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини виколенні в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_3 про дату, час і місце судового засідання повідомлений належними чином, в судове засідання не зявився по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву не надав.
За згодою представника позивачки, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Вислухавши доводи представника позивачки, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вулиці Чкалова,7 в м. Буринь, Буринського району Сумської області (а.с.14,15,20-22).
В даному будинку разом з позивачкою зареєстрований та проживає її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається із свідоцтва про народження відповідача, копії його паспорта, будинкової книги, довідки Буринської міської ради.
Останній, на протязі 2016-2018 років неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, в тому числі повязаних з домашнім насильством відносно позивачки.
Як вбачається з довідки автоматизованої бази «АРМОР» Буринського ВП Конотопського ВП ГУ НП в Сумській області та копії постанов Буринського районного суду Сумської області, ОСОБА_3 було неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сімї та домашнього насильства відносно його матері ОСОБА_2 за ч.1 та ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме: 02.12.2016 року, 09.12.2016 року, 23.01.2017 року, 21.02.2017 року, 30.03.2017 року, 13.04.2017 року, 27.09.2017 року, 21.02.2018 року, 07.06.2018 року, 10.10.2018 року.
Вироком Буринського районного суду Сумської області від 26.05.2017 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.129 КК України та призначено покарання у виді одного року шести місяців обмеження волі за фактом вчинення погрози вбивством ОСОБА_2 01.01.2017 року.

За місцем проживання відповідач характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, вчиняє сімейні сварки, чинить фізичний та моральний тиск на свою матір ОСОБА_2, що підтверджується довідкою депутата Буринської міської ради.

Таким чином, суд вважає доведеним, що відповідач на протязі тривалого часу, систематично, порушує правила співжиття, вчинює інші правопорушення, що робить неможливим проживання з ним власника житлового будинку позивачки ОСОБА_2, а застосовані до нього заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною четвертою статті 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до статті 157 Житлового кодексу Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з частиною першою статті 116 Житлового кодексу Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Надавши оцінку встановленим обставинам справи в їх сукупності та відповідності нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що обраний спосіб захисту свого права позивачкою є найбільш дієвим і відповідає винній поведінці відповідача, у звязку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст.141 ЦПК України, з врахуванням задоволення вимог позивачки, з відповідача на її користь підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 704 грн.80 коп..

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 7, 10, 12, 13, 23, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.16,319,321,383,391 ЦК України, ст.ст.9,116,150,156,157 ЖК Української РСР, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення задовольнити повністю.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, з житлового будинку, розташованого за адресою Сумська область, м. Буринь, вул. Чкалова,7, який на праві власності належить ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704 грн.80 коп. - в рахунок повернення витрат зі сплати судового збору.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд (а з початком функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий:

Повний текст рішення виготовлений 14.12.2018 року.