Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/3973/18 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 50 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Галацевич О.М., Григорусь Н.Й.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №295/3973/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 29 травня 2018 року, яке ухвалено суддею Лєдньовим Д.М. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 аліменти на своє утримання в розмірі 1500 грн щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів, до досягнення ним 23 років. В обґрунтування зазначив, що відповідач є його батьком. Оскільки позивач є вже повнолітнім, проте продовжує навчання і самостійного заробітку не має, то враховуючи можливість батька надавати матеріальну допомогу, просить стягнути з останнього аліменти на його користь.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 29 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2, який продовжує навчання, починаючи з 03.04.2018 року до 04.03.2023 року, але не більше терміну навчання, в розмірі 800 грн. щомісячно. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням в частині визначення розміру аліментів, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове судове рішення яким визначити розмір стягуваних аліментів на користь ОСОБА_2у сумі 200 грн. щомісячно, але не більше терміну навчання. Зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, при визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину судом не було враховано можливість апелянта надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. Апелянт зазначає, що з 2013 року він не має постійного місця роботи, а тому не може надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, оскільки є одруженим. Крім того, позивач навчається на бюджетній формі навчання, не здійснює оплати за навчання, також не несе витрати за проживання в гуртожитку, оскільки мешкає разом зі своєю матір'ю.

Позивач ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив, надіславши відзив, у якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Богунського районного суду м.Житомира залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Позивач в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.11).

Як вбачається зі змісту Довідки від 23.02.2018 року №18-39, ОСОБА_2 навчається в Житомирському національному агроекологічному університеті за рахунок коштів державного бюджету на факультеті ветеринарної медицини з денною формою навчання. Період навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2023 року (а.с.9).

Відповідно до довідки КВЖРЕП №5 Житомирської міської ради від 20.03.2018 року №660, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з матір'ю ОСОБА_4 (а.с.10).

В матеріалах справи відсутня інформація про доходи позивача та відповідача. Під час апеляційного розгляду позивач пояснив, що стипендію в університеті не отримує.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач спроможний надавати допомогу своєму повнолітньому сину, який потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням, що підтверджується зауваженнями відповідача про розмір заробітку, визнаними сторонами в судовому засіданні обставинами про щорічні поїздки відповідача на відпочинок. Пояснення відповідача про те, що вказані поїздки оплачуються його дружиною свідчать про відсутність у даної особи потреб у матеріальному забезпеченні з боку чоловіка. Крім того, до березня 2018 року відповідач сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина, розмір яких становив 1000,00 грн. В свою чергу, судом враховано, що позивач потребує матеріальної допомоги, оскільки змушений придбавати навчальну літературу, оплачувати проїзд, а тому, наведені витрати є виправданими та необхідними.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами (правовий висновок, викладений у постанова ВСУ від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15).

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт продовження навчання, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач - неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.

В свою чергу, відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження свого матеріального стану та неможливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання.

Крім того, перебування відповідача в шлюбі не свідчить про відсутність у нього матеріальної можливості утримувати сина ОСОБА_2, враховуючи, що відповідач є працездатною особою.

Таким чином, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, виходив із того, що позивач ОСОБА_2, навчається у вищому навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги, а його батько - ОСОБА_3, має можливість таку допомогу надавати. З урахуванням матеріального стану відповідача, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів має становити 800 грн. щомісячно до 04.03.2023 року, але не більше терміну навчання.При цьому суд врахував обставини, передбачені ст. 182 СК України, в тому числі і ті, на які є посилання у апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем не надано.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 29 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2018 року.

Головуючий : Судді :