АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2018 року м. Київ

Справа № 759/1718/17

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Величко Т.О. 17 квітня 2018 року о 16.57 год. у м. Києві, дата складення повного тексту не зазначена, у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3, Житлово-будівельний кооператив «Авіатор-16», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабаєва Алла Анатоліївна, 12-та Київська державна нотаріальна контора у м. Києві, Головне управління юстиції у м. Києві,

В С Т А Н О В И В

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якій просив встановити факт постійного його проживання із спадкодавцем ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, з квітня 2012 року до на часу відкриття спадщини.

В обґрунтування заявлених вимог вказував на те, що спадкодавець ОСОБА_5 є його матір'ю, за якою він здійснював догляд та піклування останні два роки її життя у зв'язку з погіршенням її стану здоров'я, тому і вимушений був постійно проживати разом з нею. За життя ОСОБА_5 склала на його користь заповіт. Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. Заявник вказував, що 29.11.2016 він звернувся до приватного нотаріуса КМНО Кабаєвої A.A. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті матері, але нотаріус в цей же день виніс постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії у зв'язку із пропуском стоку для прийняття спадщини у порядку ст. 1270 ЦК України.

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/5559/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.04.2018 в задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини - відмовлено. Суд вказав на те, що заявник мав інше зареєстроване місце свого проживання і не довів свого проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Не погодився із вищезазначеним рішенням суду ОСОБА_2, ним подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що суд першої інстанції хибно встановив, що заявник доводив факт тимчасового проживання останні п'ять років із спадкодавцем, оскільки він доводив факт постійного проживання з спадкодавцем останні два роки, тобто з квітня 2012 року до на часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1. В мотивувальній частині рішення суд хибно зазначив, що свідок ОСОБА_4, повідомив, що не знає за якою адресою постійно проживав заявник, оскільки, в дійсності свідок ОСОБА_4 повідомив суд, що заявник постійно проживав з матір'ю десь за два роки до її смерті у квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується аудіо фіксацією судового засідання від 17.04.2018. Вказує, що факт постійного проживання з матір'ю на час її смерті, догляд за нею, сплату комунальних платежів та інших обов'язкових внесків заявником підтверджено довідкою ЖБК «Авіатор-16» № 4202/16 від 06.12.2016, проте суд першої інстанції не дав ніякої оцінки цьому доказу і не зазначив, що цей доказ відхилено судом, та не навів мотивів його відхилення. Також зазначає, що в той складний період в нього об'єктивно не було часу на перереєстрацію місця проживання, крім того не було такої необхідності, оскільки вони проживали в одному районі, проте, і ці доводи залишилися поза увагою суду.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заяви повністю.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 та його представник - адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу з підстав вкладеній у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог.

Зацікавлені особи: ОСОБА_3 та ЖБК «Авіатор-16» в особі голови правління ОСОБА_4 також підтримали апеляційну скаргу та просили про її задоволення.

Зацікавлена особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора в листах від 25.06.2018 та від 27.07.2018 просили розглянути справу у відсутність їх представника /а.с.200,211/.

Зацікавлені особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабаєва А.А. та Головне управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явились, повідомлені про розгляд справи належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням /а.с.209,210/, причини неявки суду не повідомили. Тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

В судовому засіданні було розглянуто клопотання викладене в апеляційній скарзі щодо виклику для повторного надання свідчень голову правління ЖБК «Авіатор-16» ОСОБА_4. Ухвалою суду занесеною до протоку судового засідання відмовлено у його задоволенні з огляду на наявність в матеріалах справи технічного звукозапису судового засідання, в якому вказана особа була допитана в якості свідка.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Заявник ОСОБА_2 є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Київським міським відділенням записів актів громадянського стану 12.01.1959 /а.с.12,43/.

Згідно свідоцтва про смерть виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві 23.03.2004 ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.11/.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 79 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві 24.05.2014 /а.с.8,44/. З накладних та договору замовлення ритуальних послуг вбачається, що поховання ОСОБА_5 здійснював ОСОБА_2 /а.с.94-96/.

За життя, а саме 12.10.2000 ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_2 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 /а.с.13/.

КП «Київське міського бюро технічної інвентаризації» у листі від 20.02.2018 на запит суду підтвердило реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 на підставі довідки ЖБК «Авіатор-16» № 139/16 від 20.10.1994 /а.с.137/. Копія довідки ЖБК «Авіатор-16» № 139/16 від 20.10.1994 та реєстраційне посвідчення КП «Київське міського бюро технічної інвентаризації» від 23.11.1994 також наявні в матеріалах справи /а.с.15,16/

Рішенням Київської міської ради № 351/511 від 27.03.2003 відбулось перейменування вулиці Радгоспної у Святошинському районі на АДРЕСА_1 /а.с.18/.

Довідкою від 08.12.2016 ЖБК «Авіатор-16» підтверджує, що ОСОБА_2 проживав та здійснював догляд за ОСОБА_5 у належній їй квартирі АДРЕСА_1 починаючи з квітня 2012 року і до дати її смерті. Також вказано, що ОСОБА_2 сплачував і сплачує комунальні платежі, кооперативні внески та всі інші обов'язкові платежі з утримання вказаної квартири /а.с.21/. Заявником також надано і залучено до матеріалів справи судом копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 за період з січня 2012 року по січень 2014 року /а.с.97-103/.

За даними медичної документації ОСОБА_5 були встановлені діагнози: Гіперточна хвороба ІІст. Церебральний атеросклероз. Менінгіома лівої лобно-тім'яної долі. Гостре порушення мозкового кровообігу за геморагічним типом у вигляді інсульт-гематома лівої лобно-тім'яної долі. Ангіокавернома лівої лобної долі. Дисциркуляторна, атеросклеротична енцефолапатія. Також містяться дані про порушення мови пацієнта, через які вона не може виказувати скарги на своє здоров'я. У висновку магнітно-резонансної томографії наводиться порівняння зі знімками 2010 року та вказується на негативну динаміку об'ємного утворення у лобній долі головного мозку ОСОБА_5. Також в медичній документації містяться посилання на твердження сина хворої щодо стану її здоров'я /а.с.140-156/.

Згідно з паспортом ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 /а.с.22-23,45-47/.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кабаєвої А.А. відмолено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В якості підстави такої відмови приватним нотаріусом вказано на пропуск строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, а саме ОСОБА_2 звернувся до неї із заявою про прийняття спадщини 29.11.2016 /а.с.25,26,48/. У листі на запит суду приватний нотаріус Кабаєва А.А. повідомила, що спадкова справа ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 нею не заводилась /а.с.66/.

Згідно з листом Дванадцятої державної нотаріальної контори від 31.07.2017 наданим на запит суду, спадкова справа ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в їх нотаріальній конторі не заводилась /а.с.65,136/.

Судом першої інстанції в якості свідків були допитані ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які стверджували, що заявник ОСОБА_2 здійснював постійний догляд за ОСОБА_5, яка за станом здоровя потербувала цього. У зв'язку з цим, ОСОБА_2 фактично проживав разом з нею, в її квартирі АДРЕСА_1. Такі ж пояснення вказані особи надали в суду апеляційної інстанції.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В силу ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. При цьому, згідно з ч. 6 цієї статті фізична особа може мати кілька місць проживання.

Глава 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 містить наступні положення .

1.12. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України.

1.13. Місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

2.1. Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

3.1. Право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття.

3.21. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

3.22. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Водночас згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що реєстрація місця проживання спадкодавця і спадкоємця має суттєве, але не вирішальне значення. Виходячи з цього, необґрунтованими вбачається побудова рішення суду першої інстанції на основі виключно даних про реєстрацію місця проживання заявника, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені ч. 3 ст. 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Зокрема, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_5 була особою похилого віку, вона померла у віці 79 років, останні два роки життя вона страждала на захворювання головного мозку, потребувала сторонньої допомоги, яку їй надав її син ОСОБА_2 Вказані обставини були підтверджені показами свідків. Також і в медичній документації містяться посилання на твердження сина хворої щодо стану її здоров'я, що також підтверджує здійснення ним піклування. Підтверджується факт постійного проживання ОСОБА_2 з матір'ю ОСОБА_5 з квітня 2012 року і до дати її смерті також довідкою ЖБК «Авіатор-16». З матеріалів справи вбачається і здійснення заявником ОСОБА_2 витрат на утримання майна, належного спадкодавцю. А отже висновок суду першої інстанції про недоведеність заявником факту спільного побуту не можна визнати обґрунтованим. До того ж в судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що заявник є вдівцем тобто іншої сім'ї у спірний період не мав і його проживання разом із матір'ю, яка потребувала сторонньої допомоги відповідає моральним засадам суспільства.

Безпідставним є посилання суду першої інстанції на те, що заявник доводив факт тимчасового проживання останні п'ять років із спадкодавцем, оскільки скрізь у тексті його заяві вказується про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем протягом двох років до дня її смерті.

В ході розгляду справи встановлено, що за місцем відкриття спадщини спадкова справа відносно ОСОБА_11 не заводилась. Тобто інші спадкоємці не звертались із заявою про прийняття спадщини, наявність таких не вбачається з матеріалів справи та за твердженням заявника, який є спадкоємцем першої черги, і зацікавленої особи ОСОБА_3, який є спадкоємцем другої черги, інших спадкоємців крім них не має.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 пропустив строк для прийняття спадщини за заповітом, проте судом не надано оцінки його доводам щодо постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і наявності у зв'язку з цим законного очікування на визнання його права на спадщину.

Заявник в установленому законом порядку не відмовлявся від спадщини, положеннями ч.3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини не визначається, а для оформлення права на спадкування необхідним є встановлення юридичного факту спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в тому числі і в судовому порядку.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню. На підставі наявних в матеріалах справи доказів, апеляційним судом встановлено, що в період з квітня 2012 року по 23 травня 2014 року ОСОБА_2 проживав разом зі своєю матір'ю - спадкодавцем ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного вище колегія суддів приходить до висновку , що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_5 в період з квітня 2012 року по 23 травня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 30.08.2018