Справа № 194/893/18
Номер провадження № 2/194/406/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Шеймухової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування своєї позовної заяви позивачі посилаються на те, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстрована відповідачка, яка є колишньою дружиною ОСОБА_3, оскільки шлюб між ними розірвано рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року, яке набрало законної сили 11 червня 2018 року. Відповідач з грудня 2017 року не мешкає в вищезазначеній квартирі, її особисті речі в квартирі відсутні. Зазначають, що реєстрація відповідача в зазначеній квартирі створює їм незручності у безперешкодному користуванні та розпорядженні своєю власністю, позивач ОСОБА_3 позбавлений можливості отримати грошову компенсацію за опалення квартири, як працівник вугільного підприємства, оскільки для цього необхідно надати довідку про доходи усіх осіб, зареєстрованих в житловому приміщенні. Відповідач не мешкає у квартирі, на телефонні дзвінки не відповідає. Просять позбавити відповідача права користування житловим приміщенням квартирою № 38 в будинку № 15 по вул. Перемоги м. Тернівка Дніпропетровської області, що є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання, стягнути з відповідача судовий збір.

Позивачі надали до суду письмову заяву згідно якої позов підтримують та просять позовні вимоги задовольнити, а також розглядати справу за їх відсутності, не заперечують проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 28 серпня 2007 року Комунальним підприємством «Тернівське житлово-комунальне підприємство».

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15784649 від 03 вересня 2007 року, виданого КП «Тернівське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 є власниками по 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

Згідно рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Рішення набрало законної сили 11 червня 2018 року.

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради від 13 червня 2018 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5

Згідно акту від 07 червня 2018 року, складеного начальником ЖРЕД ОСОБА_6 та сусідами ОСОБА_7, ОСОБА_8, в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрована ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але з грудня 2017 року по теперішній час не мешкає в ній.

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 29 ЦК України, місцем мешкання фізичної особи є житловий будинок, квартира чи інше приміщення гідне для мешкання в населеному пункті, в якому особа мешкає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., громадяни України зобовязані протягом 10 днів після прибуття на нове місце проживання зареєструвати місце проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 156 ЖК України, передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Отже, за змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Отже, ОСОБА_4 на час її реєстрації у оспорюваній квартирі була зареєстрована як член сім`ї власників помешкання - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, та при її вселенні у квартиру АДРЕСА_1 не було визначено жодної угоди про порядок користування цим приміщенням, була вселена на підставі постійного проживання, а не на тимчасовій підставі з зазначення строку користування житловим.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1, шлюб між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 розірвано, відповідач ОСОБА_4 була членом сім`ї власників помешканняі припинила з ОСОБА_3 сімейні відносини, однак не проживає в зазначеному приміщенні менше ніж один рік, тому суд, з урахуванням вимог ст. ст. 64, 156 ЖК України, ч. 2 ст. 3 СК України, приходить до висновку, що до даних правовідносини повинні бути застосовані вимоги ст. 405 ЦК України, а тому в задоволені позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 6, 7 ч.1 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 29, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 3 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст. ст. 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 258, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням, відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області або через Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2018 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін