ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року

м.Суми

Справа №580/565/17

Номер провадження 22-ц/788/1521/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

представника відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_10

відповідача ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_7

на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 10 липня 2018 року в складі судді Стеценко В.А., постановленої у м. Лебедині, повний текст якої складений 10 липня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

12 квітня 2017 року ОСОБА_8 і ОСОБА_9 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_6 про виділ частки із складу спільної часткової власності в натурі. Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що їм на праві спільної часткової власності належить нежитлове приміщення, загальною площею 144,5 кв.м, яке розташоване на АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_8 належить 23/100 частин приміщення, а ОСОБА_9 - 22/100 частин. Відповідачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 належить по 11/100 частин вказаного приміщення кожній, а ОСОБА_6 є власницею 22/100 частин спірного нерухомого майна. Оскільки з відповідачами не було досягнуто згоди щодо розпорядження та користування спільним майном, тому заявниці просили виділити у натурі належні їм частки.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 25 квітня 2017 року було відкрито провадження у даній справі за вказаним вище позовом і призначено попереднє судове засідання на 27 квітня 2017 року, під час якого спір між сторонами не було врегульовано, а тому ухвалою цього ж суду від 06 вересня 2017 року справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 08 вересня 2017 року.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 21 листопада 2017 року було задоволено клопотання представника позивачів про призначення судової будівельно-технічної експертизи з метою визначення можливості та варіантів поділу належних заявницям частин нежитлового приміщення. В цій ухвалі суд першої інстанції зазначив, що відповідачі у попередньому судовому засіданні не заперечували проти виділу позивачам належних їм часток, проте, не погодились із запропонованими позивачами варіантами виділу.

З викладеного вбачається, що до початку судового розгляду даної справи, зокрема, зі стадії попереднього судового засідання, відповідачам були відомі заявлені до них позовні вимоги.

08 червня 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 і ОСОБА_3 звернулись до ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_12. із зустрічними позовними вимогами про поділ нежитлового приміщення, площею 102 кв.м, розташованого на АДРЕСА_1, відповідно до належних заявникам часток у праві спільної часткової власності. Крім того, позивачі просили залишити у їх спільній власності у спірній нежитловій будівлі сходову клітину.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 10 липня 2018 року відмовлено у прийнятті вказаної вище зустрічної позовної заяви.

З вказаною ухвалою ОСОБА_7 не погодився та оскаржив її в апеляційному порядку. Посилаючись на неповне з'ясування судом обставину справі, недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, заявник просить її скасувати і направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги заявник послався на те, що вимоги зустрічної позовної заяви взаємопов'язані з вимогами первісного позову, відтак, їх спільний розгляд є доцільним. Отже, оскільки спірним є питання поділу одного і того ж нежитлового приміщення, право спільної часткової власності на яке мають всі учасники даної справи, тому рішення суду про відмову у прийнятті зустрічного позову є помилковим та підлягає скасуванню як таке, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

22 серпня 2018 року від представника відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_10 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявниця вказує на те, що її довірителі погоджуються з доводами заявника апеляційної скарги про незаконність ухвали Лебединського районного суду Сумської області від 10 липня 2018 року та просять її скасувати.

29 серпня 2018 року від позивачів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 також надійшов відзив, у якому заявниці просили апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу про повернення зустрічного позову - без змін. При цьому, заявниці вказали, що позивачі за зустрічним позовом порушили встановлений ч. 1 ст. 193 ЦПК України строк для подання позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_3 і їх представника ОСОБА_10, а також відповідача ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а ухвалу скасувати, виходячи з наступного.

Відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що правовий статус позивача ОСОБА_11 за зустрічним позовом не визначено, а правовий статус ОСОБА_6 визначено як третя особа, хоча вона заперечує проти задоволення вимог зустрічного позову. Отже, суд, урахувавши різницю у кількісному складі учасників за первісним та зустрічним позовами, вважав недоцільним їх спільний розгляд.

Проте, колегія суддів з такими висновками погодитись не може з наступних підстав.

Згідно з п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції, яка набрала чинності з 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Із зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 і ОСОБА_3 звернулись 08 червня 2018 року, тобто, питання про відкриття провадження за зустрічною позовною заявою суд мав вирішувати згідно норм процесуального закону у редакції, яка набрала чинності з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України, який діє з 15 грудня 2017 року, відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі (ч. 7 ст. 178 ЦПК України, який діє з 15 грудня 2017 року).

Як зазначалось вище, провадження у даній справі за позовом ОСОБА_8 і ОСОБА_9 було відкрито 25 квітня 2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ЦПК України (у редакції, яка була чинна до 15 грудня 2017 року) відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті.

З викладеного вбачається, що право на пред'явлення зустрічного позову згідно вимог ЦПК України у редакції, яка була чинна до 15 грудня 2017 року, обмежувалось моментом початку судового розгляду справи (розгляду справи по суті), а чинний процесуальний закон пов'язує строк подання відзиву з першим підготовчим засіданням (попереднім судовим засіданням за ЦПК України у редакції до 15 грудня 2017 року).

У випадку порушення зазначеного вище правила пред'явлення зустрічного позову, як передбачено ч. 2 ст. 194 ЦПК України, який діє з 15 грудня 2017 року, настають передбачені чинним процесуальним законом наслідки, а саме: до зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених ч. 1 ст. 193 ЦПК України застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу, тобто, зустрічна позовна заява залишається без руху.

Отже, оскільки зустрічний позов був пред'явлений 08 червня 2018 року, тобто, під час судового розгляду даної справи, тому суд першої інстанції мав залишити без руху цю позовну заяву та вказати на її недолік, тобто, на порушення позивачами вимог ч. 1 ст. 193 ЦПК України.

З викладеного вище вбачається, що при вирішенні питання про прийняття зустрічного позову суд першої інстанції порушив вимоги ч. 2 ст. 194 ЦПК України, тобто, порушив порядок вирішення цього питання, а також вимоги ч. 2 ст. 193 ЦПК України стосовно взаємопов'язаності позовних вимог, що, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали як помилкової та направлення справи до суду першої інстанції для розгляду питання щодо прийняття зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 6; 379 ч. 1 п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 10 липня 2018 року про повернення зустрічної позовної заяви скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду питання щодо прийняття зустрічного позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - (підпис) С.Г.Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: (підпис) О.І.Собина

(підпис) С.С.Ткачук