Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1816/16-ц
Провадження № 2/553/36/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.07.2018 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіна Є.В.,

при секретарі - Остапченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду щодо незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності. Вказав, що 06.02.2015 року його безпідставно затримано ст. слідчим Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. В цей же день, 06.02.2015 р., за місцем його проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, проведено обшук, за результатами якого жодних предметів, заборонених до вільного обігу, не виявлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 07.02.2015 р. до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишений без змін згідно ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 23.02.2015 року, а 17.03.2015 року повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та висунуто обвинувачення у кримінальному провадженні № 000025 за ч. 2 ст. 307 КК України, згодом обвинувальний акт передано до суду.

В ході судового розгляду справи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою неодноразово продовжувався.

Вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 12.08.2015 року він визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та йому призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини особистого майна.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2015 року вказаний вирок скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України з підстав невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаності можливостей їх отримати. Цією ж ухвалою запобіжний захід у виді тримання під вартою скасовано, а його звільнено з-під варти в залі суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.05.2016 р. ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2015 року залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постановою Верховного Суду України від 19.01.2017 року відмовлено у задоволенні заяви заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 травня 2016 року.

Оскільки підстава закриття кримінального провадження щодо нього прирівнюється до виправдання, а отже є реабілітуючою і свідчить про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, шо їй інкримінується, тягне за собою зняття з неї підозри, відновлення її доброго імені, гідності та репутації, а також відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури або суду згідно ст. 130 КПК України та ст.ст. 1, 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

За час перебування в СІЗО без належних санітарно-гігієнічних умов, в одній камері з хворими на ВІЛ/СНІД та інєкційними наркоманами, за відсутності надання відповідної медичної допомоги стан його здоров'я значно погіршився, зокрема загострилися хронічні захворювання, перехворів на пневмонію, знизилася вага тіла та гострота зору. Після звільнення з-під варти він постійно звертаєся до лікарів з приводу загострення численних хронічних захворювань, але коштів на лікування постійно бракує.

Просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 2120000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 350000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

03.06.2016 року позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 2220000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди та 530 грн. 18 коп. у рахунок відшкодування витрат на участь у касаційному перегляді судового рішення; стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 350000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди та зобовязати Національну поліцію України повернути ОСОБА_1 мобільний телефон "Нокіа 2760"; стягнути з відповідачів солідарно судові витрати у розмірі 290 грн. 00 коп.

15.01.2018 року після проведення по справі судово-психологічної експертизи, позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій виклав зміст позовних вимог в наступній редакції: просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду у розмірі 2613546 грн. 00 коп., стягнути з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат на проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 14880 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 27.04.2016 року відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду.

В судовому засіданні 20.07.2016 року до участі в справі залучено прокурора прокуратури Полтавської області за його заявою про вступ в справу з метою захисту інтересів держави.

За клопотанням позивача та його представника під час судового розгляду ухвалою суду від 26.04.2017 року по справі призначалась судова психологічна експертиза, у зв'язку з чим провадження по справі було зупинене.

04.01.2018 року справу повернуто до суду разом з висновком експерта, та у зв'язку з відстороненням від здійснення правосуддя головуючого судді Кононенка С.М. на підставі розпорядження керівника апарату здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи, передано її на розгляд судді Парахіній Є.В., якою прийнято до провадження та відновлено провадження у справі. З цих підстав розгляд справи розпочато спочатку.

Ухвалою суду від 09.02.2018 року призначено у справі підготовче судове засідання.

Крім того, ухвалою суду від 09.02.2018 року прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від частини позовних вимог - до Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії, провадження по справі в цій частині закрито.

Відповідно до ухвали суду від 23.03.2018 року закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Заступник прокурора Полтавської області Савенко О.А. надав суду відзив на позов, в якому вказує про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1, оскільки згідно ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2015 обвинувальний вирок Ленінського районного суду міста Полтави від 12.08.2015 року відносно позивача скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаності можливостей їх отримати. Таким чином, Апеляційним судом Полтавської області не постановлявся виправдувальний вирок відносно позивача, також суд не зробив судження, що ОСОБА_1 не вчиняв злочин, який йому інкримінувався, не наведено тверджень про те, що ОСОБА_1 виправдано, і в рішеннях ВССУ та ВСУ. З наданих суду матеріалів вбачається, що підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_1 вручено 06.02.2015 року, а ухвалу Апеляційним судом Полтавської області про скасування обвинувального вироку та закриття кримінального провадження винесено 03.11.2015. Таким чином ОСОБА_1 перебував під слідством і судом 11 місяців. Відтак, сума відшкодування, що може бути стягнута на користь позивача, у разі доведення ним наявності для цього правових підстав, згідно ч. 1, 3 ст.13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" 11 міс. х 1600 грн. = 17600 грн. Експерт без відповідних рішень суду визначив, що ОСОБА_1 був "незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності" та "незаконно утримувався під вартою". Водночас у компетенцію експерта не входить встановлення законності або незаконності перебування особи під слідством та судом, застосування до неї заходів запобіжного характеру. Враховуючи, що такі рішення судом не постановлялись, визначені експертом критерії для відшкодування моральної шкоди взято безпідставно та є перевищенням наданих повноважень, а складений ним висновок не є належним та допустимим доказом. ОСОБА_1 не зазначив, у чому конкретно полягає завдана йому моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір, та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується. Твердження позивача про те, що внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності погіршився стан його здоровя, у нього зявилися хронічні захворювання, є також безпідставними, оскільки на даний час відсутні будь-які висновки судових, зокрема, судово-медичних, експертиз, що підтверджують дані його доводи, а заявлена сума відшкодування моральної шкоди з урахуванням висновків експертизи є явно завищеною.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_3, надав суду відповідь на відзив, в якій вказав, що прокуратура як представник відповідача надала відзив на позовну заяву до суду лише 03.03.2018 року, тобто зі значним порушенням строку, встановленого судом, у звязку з чим, враховуючи імперативні приписи ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішення справи судом має здійснюватися за наявними матеріалами, тобто без врахування відзиву на позовну заяву. Вказав, що доводи прокуратури щодо відшкодування моральної шкоди лише у разі постановлення виправдувального вироку відносно ОСОБА_1 є безпідставними і спростовуються нормами чинного законодавства, а саме п. 2 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Крім того, у вступних частинах ухвали ВССУ від 12.05.2016 року і постанови ВСУ від 19.01.2017 року статус ОСОБА_1 чітко визначений як "виправданий". Тому міркування прокуратури з даного приводу є безпідставними. Під слідством і судом ОСОБА_1 перебував 8 місяців і 27 днів, тобто з дня свого затримання 06.02.2015 року і до дня звільнення з-під варти 03.11.2015 року згідно ухвали Апеляційного суду Полтавської області. Твердження прокурора про перебування ОСОБА_1 під слідством і судом протягом 11 місяців суперечать логіці і здоровому глузду. Визначення реального розміру відшкодування моральної шкоди належить до виключної компетенції суду, при цьому, таке відшкодування проводиться у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати (у даному випадку позивач просить застосувати коефіцієнт кратності 702, що відповідає Висновку судово-психологічної експертизи). Наявності додаткового рішення суду, яким би було встановлено факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 чи факт його незаконного утримання під вартою у разі відшкодування моральної шкоди у випадку закриття кримінального провадження Законом не передбачено, а сам факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності і незаконного утримання під вартою у випадку закриття кримінального провадження презюмується. Позивач зазнав моральних страждань з вини органів досудового розслідування, прокуратури, оскільки останні, маючи можливість правильно оцінити докази і закрити кримінальне провадження за ч. 4 ст. 284 КПК України, не зробили цього і незаконно утримували позивача під вартою, тобто свідомо діяли у явно незаконний спосіб (притягнули позивача до кримінальної відповідальності без внесення відомостей до ЄРДР та без рішення прокурора про проведення оперативної закупівлі, про що зазначено в ухвалі апеляційного суду про закриття кримінального провадження), призначення будь-яких додаткових експертиз, в тому числі судово-медичних, призведе до ще більшого затягування розгляду справи і може негативно відобразитися на правах позивача, що підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призвести до ситуації, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

В запереченні на відповідь на відзив представник прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 зазначив про те, що твердження позивача про його виправдання судом не відповідають дійсності. Вступні частини ухвали ВССУ від 12.05.2016 року та постанови ВСУ від 19.01.2017 року не є належними доказом факту виправдання позивача, адже саме виправдувальні вироки відносно ОСОБА_1 не постановлялись, а вступні частини не є приюдицією щодо твердження представника позивача саме виправдання позивача. Разом з цим, у відзиві на позов прокуратури Полтавської області щодо строку, протягом якого позивач перебував під слідством і судом, допущено технічну помилку. Відтак сума відшкодування, що може бути стягнута на користь позивача у разі доведення ним наявності для цього правових підстав, може складати 9 міс. х 1600 грн. = 14400 грн. Наполягав на тому, що спеціальним Законом, який передбачає відшкодування позивачу заподіяної моральної шкоди, визначено обовязкову умову відшкодування моральної шкоди за критерієм незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та тримання під вартою, наявність відповідних рішень суду, де будуть зроблені такі висновки, проте таких рішень немає. Вказав про відсутність причинного звязку, з огляду на надані позивачем докази, між наявністю у ОСОБА_1 хвороб та інвалідності та його перебуванням під слідством і судом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Прокурор прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 в судовому засіданні вказував на недоведеність позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди, зазначив, що у разі доведеності обґрунтованості позовних вимог він має право на відшкодування моральної шкоди з розрахунку 9 міс. х 1600 грн., що дорівнює 14400 грн..

Представник Державної казначейської служби України ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення проти позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно протоколу огляду місця події від 06 лютого 2015 року, складеного слідчим Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, була оглянута ділянка місцевості, яка розташована по близу будинку № 60 по вул. Інституцький узвіз, де знаходився гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючий: ІНФОРМАЦІЯ_1, який надав дозвіл зробити змиви з рук (правої та лівої), а потім з кишень свого одягу видав: 1) грошові купюри номіналом: 100 грн. 1 купюра КП № 1983878; 50 грн. - 2 купюри РД 0344255, РД 8167484; 10 грн. - 4 купюри КН 3468213, СВ 8157579, МЗ 9287713, ПЕ 4778761; 2 грн. - 1 купюра ПБ 4157785; 2) мобільний телефон "Нокіа 2760", ІМЕІ 70139, з сім карткою 89380.

06 лютого 2015 року о 10 год. 20 хв. ОСОБА_1 затриманий ст. слідчим СВ Ленінськго РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 за підозрою у вчиненні злочину, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.02.2015 року.

Згідно протоколу обшуку від 06 лютого 2015 року, за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: м. Полтава, вул. Коп'яка, 22-а, проведено обшук, за результатами якого жодних предметів, заборонених до вільного обігу не виявлено та не вилучено.

Відповідно до повідомлення про підозру від 06 лютого 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

На підставі ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 07.02.2015 року до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком з 13-30 год. 07 лютого 2015 року по 13-30 год. 07 квітня 2015 року, який був залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23.02.2015 року.

Відповідно до повідомлення про підозру, складеного старшим слідчим СВ Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області майором міліції ОСОБА_2, 17 березня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України .

В цей же день, 17.03.2015 року, ОСОБА_1 предявлено обвинувачення у кримінальному провадженні № 000025 за ч. 2 ст. 307 КК України, 19.03.2015 року обвинувальний акт направлено до суду.

Ухвалами Ленінського районного суду м. Полтави від 25.03.2015 року, від 12.05.2015 року, від 26.06.2015 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 продовжувався на два місяці кожного разу, відповідно, до 18 травня 2015 року, до 12 липня 2015 року та до 24 серпня 2015 року.

Вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 12.08.2015 року у справі № 553/1018/15-к (провадження № 1-кп/553/97/2015) ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, засуджений до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини особистого майна. Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2015 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 з внесеними доповненнями та ОСОБА_1 з внесеними доповнення задоволено, апеляцію прокурора Прокуратури Ленінського району м. Полтави ОСОБА_7 залишено без задоволення, вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 12.08.2015 року щодо ОСОБА_1 скасований, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Запобіжний захід щодо ОСОБА_1 у виді тримання під вартою скасовано, звільнено його з під варти в залі суду.

В обґрунтування прийнятого рішення суд апеляційної інстанції послався на наступні обставини. В ході досудового розслідування при збиранні доказів сторона обвинувачення допустила грубе порушення вимог ст. ст. 251, 271 КПК України та не надала допустимі та належні докази на підтвердження обвинувачення. Так як інших доказів на підтвердження обвинувачення ОСОБА_1 у збуті наркотичних засобів 10 січня та 06 лютого 2015 року суду не було надано, тому таке обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України стосовно нього не доведено. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі ст. 417, п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України вирок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, необхідно скасувати, а кримінальне провадження закрити з підстав невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаності можливостей їх отримати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.05.2016 року ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 03 листопада 2015 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постановою Верховного Суду України від 19.01.2017 року відмовлено у задоволені заяви заступника Генерального прокурора про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 травня 2016 щодо ОСОБА_1.

Згідно ст. 1176 ЦК України Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У ч.ч. 5, 6 ст. 4 зазначеного Закону вказано, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 вказаного Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2015 року вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 12.08.2015 року щодо ОСОБА_1 скасований, а кримінальне провадження закрито, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень позивача про те, що він незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності та перебував під слідством в період 8 місяців 27 днів (з 06.02.2015 року по 03.11.2016 року), у звязку з чи має право на відшкодування завданої моральної шкоди на підставі положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду".

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, позивач та його представник вказували на порушення внаслідок незаконного притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності та тривалого близько 9 місяців утримання під вартою у звязку з кримінальним провадженням відносно нього, звичного способу життя, погіршення взаємовідносин в родині, з друзями та сусідами, погіршення стану здоровя через ненадання належної медичної допомоги йому як інваліду 3 групи в слідчому ізоляторі, утримання в одній камері з тяжкохворими особами, приниження його честі та гідності внаслідок розповсюдження серед сусідів недостовірної інформації про те, що він займається збутом наркотичних засобів.

Як вбачається з відповідей Полтавського слідчого ізолятору УДПтСУ в Полтавській області від 24.03.2015 року за вих. № 10/7-1817, від 13.05.2015 року за вих. № 10/7-3063 та від 04 грудня 2015 року за вих. № 10/7-8326 на запит адвоката ОСОБА_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, 09.02.2015 року пройшов первинний лікарський огляд. Анамнестично зі слів вірусний гепатит В,С, оперативне втручання на мочеточнику (2000р.), перелом голіностопного суглобу правої нижньої кінцівки. Згідно довідки з ПОКПД діагноз: ЗЗТБ (25.07.08) правої легені у вигляді щільних вогнищ та фіброзу кат 5 гр.5.1.Активних туберкульозних змін не виявлено. Оглянутий лікарем терапевтом та встановлено діагноз: Артеріальна гіпертензія ІІ, ст.-2 ризик помірний, Хронічний вірусний гепатит С,В. Остеохондроз попереково-крижового відділу хребта з вираженим корінцевим симптомом. Взятий під диспансерний нагляд. Призначено амбулаторне лікування. Оглянутий лікарем фтизіатром висновок: даних за активні туберкульозні зміни не виявлено. Оглянутий лікарем психіатром висновок: Без ознак психічного розладу. 19.02.2015 проведено огляд МСЕК проведено пересвідчення групи інвалідності встановлено III групу інвалідності по загальному захворюванню. 25.02.2015 року огляд лікаря терапевта діагноз: Остеохондроз попереково-крижового відділу хребта з вираженим больовим корінцевим симптомом. Призначено амбулаторне лікування. 03.03.2015 року госпіталізований до стаціонару МЧ Полтавського слідчого ізолятора з діагнозом: Остеохондроз попереково-крижового відділу хребта з вираженим больовим корінцевим симптомом, ХОЗЛ хронічний обструктивний бронхіт, артеріальна гіпертензія II, ст-2, ризик помірний. Хронічний гепатит В, С з стадії помірного загострення. Хронічний геморой в стадії ремісії. На даний час отримує лікування в стаціонарі медичної частини.

Наявна у справі медична документація доводить той факт, що у звязку з вказаними захворюваннями ОСОБА_1 лікувався тривалий час до затримання з 2009 року, продовжує лікування після звільнення з місць увязнення до цього часу.

При цьому, жодних обєктивних доказів на підтвердження того, що під час перебування в Полтавському слідчому ізоляторі № 23 в період з лютого по листопад 2015 року він утримувався в незадовільних умовах, в одній камері з особами, які хворіють на захворювання, що становлять небезпеку для інших осіб, не був забезпечений можливістю отримувати лікування, не встановлено, натомість самим позивачем суду надано медичні документи виписки з історії хвороби, що свідчать про регулярне надання йому медичної допомоги в установі попереднього увязнення. Не доведено позивачем також і того факту, що його стан здоровя істотно погіршився під час утримання під вартою, це спростовується змістом записів його медичної картки, які не містять жодних обєктивних судово-медичних даних на підтвердження його доводів.

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом з 2009 року, мав 2-гу групу інвалідності, відповідно до довідки до акту МСЕК АВ № 0486929 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, 22.01.2016 року присвоєно третю групу інвалідності, на строк до 01.02.2018 року, а в лютому 2018 року під час чергового планового переогляду 2 групу інвалідності на строк до 01.03.2018 року, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ № 0851829 від 13.02.2018 року.

Разом з тим, судом не встановлено жодних належних та допустимих доказів, які можуть дати підстави стверджувати, що вказана динаміка у стані здоровя позивача повязана з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності у 2015 році. Тим паче, судом не здобуто жодних даних, які свідчать про те, що відкриття кримінального провадження та утримання ОСОБА_1 в слідчому ізоляторі в зв'язку з обранням запобіжного заходу у виді тримання під вартою негативно позначилось на стані його здоров'я.

Як пояснював в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, він не був причетним до вчинення злочину, у вчиненні якого підозрювався, а згодом обвинувачувався органами досудового розслідування та був засуджений судом першої інстанції, постійно наголошував на цьому. Вказував, що він дуже сильно переживав через необґрунтоване взяття його під варту, кримінальне переслідування та засудження, неможливість довести свою невинуватість.

Судом не встановлено доказів того, що внаслідок притягнення позивача до кримінальної відповідальності у нього погіршились взаємовідносини з членами родини, друзями та сусідами.

Допитані судом за клопотанням позивача свідки ОСОБА_8, з якою ОСОБА_1 проживає однією сімєю як чоловік та дружина, та ОСОБА_9, яка є подругою ОСОБА_8 та тривалий час підтримує дружні відносини з позивачем, пояснили, що дійсно після звільнення ОСОБА_1 зі слідчого ізолятора їх відносини з ним змінились, але не через зміну їхнього ставлення до позивача, а внаслідок змін в його поведінці та ставленні до них. Вказували на те, що він став уникати спілкування, часто був роздратований, знервований, замкнений у собі, почав постійно скаржитись на незадовільний стан здоровя

З огляду на наведене, суд вважає доведеним, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та досить тривалого перебування під вартою ОСОБА_1 було завдано значні психологічні переживання та моральні страждання, що завдали йому моральної шкоди, у звязку з чим вважає обґрунтованими позовні вимоги.

Вирішуючи питання про розмір коштів, які підлягають стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При цьому, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, що узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 04.08.2018 року в справі за 489/2492/17.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 7 грудня 2017 року № 2246-7111 з 1 січня 2018 року установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 3723 грн. 00 коп.

За таких обставин, внаслідок заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв'язку із закриттям кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, вона підлягає відшкодуванню за період з 06 лютого по 03 листопада 2015 року з розрахунку 3723 грн. 00 коп. мінімальної заробітної плати.

Посилання прокурора на необхідність застосування при обчисленні моральної шкоди прожиткового мінімуму доходів громадян в розмірі 1600 грн. 00 коп. не ґрунтується на нормах чинного законодавства, суперечить положенням ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду" , тим паче, що пунктом. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, не вносилися зміни до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік".

Виходячи з положень ч. 3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Так, під час судового розгляду справи за клопотанням позивача по справі призначалась судова психологічна експертиза.

Висновком судово-психологічної експертизи від 30.11.2017 року, виконаним судовим експертом Полтавського відділення при Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_10 ОСОБА_11, встановлено, обставини події, що розглядаються у даній справі, а саме дії органів досудового розслідування, прокуратури і суду відносно виправданого ОСОБА_6, вплинули на його особистість як психотравмуючий фактор. Характер впливу зазначених обставин на ОСОБА_6 полягає у руйнування його способу життя та міжособових стосунків, підсилення фізичних страждань під час перебування під вартою, а також переживань з приводу ураження його прав, інтересів, фізичного, психічного та матеріального благополуччя до даного часу. За умов дій відносно ОСОБА_6 органів досудового розслідування, прокуратури і суду, що є предметом розгляду в даній справі, підекспертному завдані моральні страждання, які, з огляду на їх інтенсивність та тривалість, негативний вплив на життєдіяльність підекспертного, є суттєвими. Суттєві моральні страждання, заподіяні ОСОБА_6, є психологічною підставою для правового вирішення питання про відшкодування йому моральної шкоди. В разі встановлення судом факту заподіяння ОСОБА_6 моральної шкоди внаслідок дій відносно нього органів досудового розслідування, прокуратури і суду, орієнтовний розмір її відшкодування, визначений за результатами даного дослідженню в межах наданих матеріалів може становити: - по критерію «незаконне притягнення до кримінальної відповідальності» - 90 мінімальних заробітних плат; - по критерію "незаконне утримання під вартою" - 612 мінімальних заробітних плат. З урахуванням вищевикладеного розмір відшкодування моральної шкоди по критерію "незаконне притягнення до кримінальної відповідальності" становить 335070,00 грн. (90 мін. розмірів заробітної плати х 3723,00 грн.); розмір відшкодування моральної шкоди по критерію "незаконне утримання під вартою" становить 2278476,00 грн. (612 мін. розмірів заробітної плати х 3723,00 грн.), а загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 2613546,00 грн. (335 070,00 грн. + 2 278 476,00 грн.).

Разом з тим, як вбачається зі змісту вказаного висновку, психологічні аспекти подій, що досліджуються, формалізувалися і надавалися в математичних одиницях для визначення їх кількісного еквівалента на підставі формули ОСОБА_12М (та її модифікацій), та є науково-методичними рекомендаціями про можливому орієнтовному розміру компенсації моральної шкоди.

Вказана формула є складовою "ОСОБА_10 встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань", яку розробив у 1997 році ОСОБА_12, зареєстрована Міністерством юстиції України 03.03.2010 року під номером 14.1.04 згідно з даними, оприлюдненими на офіційному веб-сайті Мінюсту в галузі "Психологічні експертизи".

Згідно п. 8 "Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2008 року № 595, методики проведення судових експертиз підлягають державній реєстрації в Міністерстві юстиції України.

В п.п. 17, 18 цього Порядку визначено, що у разі неможливості застосування методики в експертній практиці у зв'язку із змінами у законодавстві та нормативно-технічних актах, наукова рада вносить на розгляд Координаційної ради пропозицію щодо припинення застосування методики. Координаційна рада розглядає пропозицію та приймає одне з таких рішень: прийняти пропозицію про припинення застосування методики; відхилити пропозицію про припинення застосування методики. У разі прийняття Координаційною радою рішення про внесення змін до методики або припинення застосування методики до Реєстру вносяться відповідні дані.

Відповідно до даних Реєстру методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України 29.01.2016 року Координаційною радою прийнято рішення про припинення застосування "ОСОБА_10 встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань" № 14.1.04. При цьому, висновок судово-психологічної експертизи в даній справі виконаний значно пізніше 30.11.2017 року із застосуванням зазначеної ОСОБА_10, у звязку з чим висновки експерта щодо розміру моральної шкоди суд вважає необґрунтованими і такими, що не можуть бути враховані при вирішенні спору.

Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

В ході судового розгляду справи не знайшли підтвердження усі психологічні страждання ОСОБА_1, які вважав доведеними судовий експерт, як визнано необґрунтованим наведений розрахунок розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню на користь позивача. З огляду на наведене, суд не бере висновки експерта до уваги при вирішенні спору.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, обґрунтовано установивши, що моральна шкода, яка підлягає стягненню на користь позивача, має бути не меншою 33507 грн. 00 коп., та врахувавши характер, ступінь та тривалість моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку про те, що виходячи із принципів розумності та справедливості на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України підлягає стягненню 50000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (місце проживання м. Полтава, ОСОБА_13, 22-а, РНОКПП - НОМЕР_1) до Державної казначейської служби України (місцезнаходження 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, код ЄДРПОУ - 37567646) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 284 (двісті вісімдесят чотири) грн. 21 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до Апеляційного суду Полтавської області апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.07.2018 року.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_14