АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/6407/18 Головуючий у 1-ій інстанції Гончарук В.П.
Унікальний №755/4365/16-ц Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і просив винести рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним картковим договором №б/н від 20.03.2013 року у загальній сумі 45.342грн. 60коп., що складається: із заборгованості: за тілом кредита - 7.574 грн.84 коп.; за відсотками - 32.232грн.40 грн.; по пені та комісії - 2.900грн.; по штрафу 500 грн., як фіксована частина, та 2.135 грн.36коп., як процентна складова.

Послався на те, що 20.03.2013 року між сторонами укладено кредитний картковий договір на суму 8.000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок під 30% річних на залишок заборгованості.

Згідно доводів позивача ПАТ «КБ «Приватбанк», відповідачка ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами Договір.

Оскільки, як вважав позивач, відповідно до положень «Умов та Правил надання банківських послуг», які розміщені на вище зазначеному офіційному банківському сайті (www.privatbank.ua), ПАТ «КБ «Приватбанк», діючи на підставі ліцензії НБУ №22 від 29.07.2009 року, та, керуючись законодавством України, тим самим публічно пропонував невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг. Враховуючи, що на думку позивача, позичальниця ОСОБА_2 не виконувала належним чином свої кредитні зобов»язання з погашення кредиту та інших платежів, передбачених договором, позивач ПАТ «КБ «Приватбанк» звернувся з цим позовом до суду/а.с.2-5/.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 16 травня 2016 року в позові відмовлено /а.с.39-41/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не наведено належних доказів укладення між сторонами договірних відносин, про що свідчить, на думку суду, відсутність підпису позивачки, як позичальниці, під «Умовами та Правилами надання банківських послуг», які є складовою частиною договору. А також, на думку суду, відсутні докази того, які саме «Умови та Правила надання банківських послуг» мав на увазі позичальник, підписуючи договір.

Крім того, судом зазначено, що відсутні докази отримання відповідачкою ОСОБА_2 банківської платіжної Картки, видача якої передбачена умовами договору, а також відсутні докази зарахування на цю Картку кредитних коштів.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 21.12.2016 року рішення суду першої інстанції залишене в силі /а.с.82-86/.

Постановою Верховного Суду від 20.06.2018 року касаційна скарга ПАТ «КБ «Приватбанк» задоволена частково/а.с. 127-130/.

Ухвала Апеляційного суду м.Києва від 21.12.2016 року скасована, а справа направлена на новий розгляд до апеляційної інстанції з посиланням на те, що апеляційним судом не перевірено, чи містили чинні на момент укладення правочину Умови зобов»язання позичальника зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов»язання з повернення кредиту, чи саме ці Умови є складовою частиною між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобов»язання відповідачка зі сплати неустойки в разі порушення зобов»язання з повернення кредиту. Апеляційний суд не врахував, що відповідачка укладення чи не укладення кредитного договору не оспорювала, а з розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позичальниця частково сплачувала заборгованість, користувалася кредитними коштами, тобто, погоджувалася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами.

Вивчивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу в межах заявлених доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав.

В силу ст.ст.368,369 ЦПК України, оскільки ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1.762 грн. х 100 - з 01.01.2018), а також, враховуючи, що матеріали справи містять письмові докази, об»єм яких дозволяє дослідити та з»ясувати повно, всебічно та об»єктивно обставини справи, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Між тим, судове рішення не відповідає нормам матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, і ухвалене без повно і всебічного з»ясування обставин, у зв»язку з чим, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав.

В порядку п. З Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-УІІІ. апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно- територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Отже, справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що 20.03.2013року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний картковий договір, за яким позичальниця, того ж дня, отримала у Банку платіжну картку «Універсальна» з кредитним лімітом 8.000грн. під 30% річних на залишок заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки/а.с.9/.

Строк дії договору 12 місяців.

Клопотання про застосування строку позовної давності сторонами не заявлялось.

Відповідачка ОСОБА_2 у договорі підтвердила свою згоду на те, що її заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом на бланку-заяві від 20.03.2013 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про укладення сторонами належним чином кредитного карткового договору, оскільки заявка позичальниці про видачу кредиту, в сукупності з Правилами та Тарифами банку, складають зміст кредитного карткового договору, яким передбачені всі істотні умови договору, відповідно до ст.638 ЦК України.

Зазначене свідчить, що між сторонами виникли договірні відносини кредиту, згідно яких, в силу ст.1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оскільки ОСОБА_2 не виконувала свої договірні зобов»язання, за розрахунком ПАТ «КБ «Приватбанк», у неї, станом на 31.01.2016 року, виникла заборгованість у загальній сумі 45.342грн. 60коп., що складається: із заборгованості: за тілом кредита - 7.574 грн.84 коп.; за відсотками - 32.232грн.40 грн.; по пені та комісії - 2.900грн.; по штрафу 500 грн., як фіксована частина, та 2.135 грн.36коп., як процентна складова.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 не виконувала належним чином свої зобов'язання, у зв»язку з чим, станом на 31.01.2016 року, тобто, на час звернення позивача до суду з цим позовом, виникла заборгованість за кредитним договором, що підтверджується розрахунком наданим суду позивачем.

Указаний розрахунок заборгованості позичальницею ОСОБА_2 не спростований.

Висновки суду першої інстанції в тій частині, що позивач не навів доказів того, чи дійсно, відповідачка, підписуючи кредитний договір, та погоджуючись з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», мала на увазі ці документи в редакції, які були чинними на час укладення договору, а не в іншій редакції, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач надав суду саме ті Умови та Правила надання банківських послуг», які діяли на час укладення договору.

Так, Банк, посилаючись на загальнодоступний сайт www.privatbank.ua, на якому розміщені «Умови та Правила надання банківських послуг», зазначив, що відповідачка ознайомилась з цими документами і в подальшому мала можливість слідкувати чи змінювався їх текст, та порівнювати, чи змінювались умови та правила користування нею кредитом та порядок його погашення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що «Умови та Правила надання банківських послуг», затверджені внутрібанківським наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, виписка яких долучена до матеріалів справи, є незмінною з часу укладання сторонами спірного кредитного карткового договору, а тому стверджувати, що банк в односторонньому порядку змінював умови договору є безпідставним.

Крім того, колегія суддів враховує ту обставину, що відповідачка ОСОБА_2 не оспорювала укладення чи не укладення кредитного договору, що є одним із аргументів суду першої інстанції, а між тим, із розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку слідує, що позичальниця ОСОБА_2 вживала заходи до погашення карткового кредиту і частково його погашала з урахуванням тих умов і правил, які нею були погоджені при укладенні договору, що свідчить про укладення нею кредитного карткового договору та отримання нею у Банку кредитної платіжної картки.

При цьому, доводи суду першої інстанції щодо відсутності доказів наявності договірних відносин між сторонами, є припущенням, яке не може бути покладено в основу доказування.

Між тим, дійшовши висновку про часткове задоволення позову, колегія суддів враховує те, що у спірних правовідносинах має місце покладення стягувачем на боржницю ОСОБА_2 нових додаткових обов»язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, зокрема, при стягненні неустойки (пені та штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання(ч.3 ст.549 ЦК України).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного кредитного договору, а саме п.2.1.1.12.6.1 («Умов та правил надання банківських послуг») передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань по даному договору.

У той самий час, згідно з п.2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг», що становлять зміст кредитного договору, сторонами передбачена сплата позичальницею штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності, за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов»язань за кредитним договором.

Враховуючи викладене та, відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову щодо стягнення штрафу з відповідачки ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» - у вигляді штрафу 500 грн., як фіксованої частини, та 2.135 грн.36коп., як процентної складової.

Таким чином, позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідачки на користь позивача кредитної заборгованості, яка виникла станом на 31.01.2016 року, у загальній сумі 42.707грн. 24коп., що складається: із заборгованості: за тілом кредита - 7.574 гри.84 коп.; за відсотками - 32.232грн.40 грн.; по пені та комісії - 2.900грн.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як укладене на неповно з»ясованих обставинах з порушенням вимог матеріального та процесуального права, та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позову.

В порядку розподілу судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» належить стягнути сплачений судовий збір у сумі 4.574 грн.40 коп., що складає витрати понесені позивачем при зверненні до суду з позовом, та за подання апеляційної та касаційної скарг (1.378+ 1.515,80 + 1.653,60).

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 141, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 травня 2016 року та постановити нове рішення в наступній редакції.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним картковим договором №б/н у загальній сумі 42.707(сорок дві тис. сімсот сім) грн. 24 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» сплачений судовий збір у сумі 4.547(чотири тис. п»ятсот сорок сім)грн.40 коп.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді