Номер провадження: 22-ц/785/3768/18
Номер справи місцевого суду: 523/8653/15-ц
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Дрішлюка А.І.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши апеляційну скаргу апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання належним заставодавцем та звернення стягнення на предмет застави шляхом передання у власність,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання відповідача належним заставодавцем автомобіля марки «Тоyота» модель Avensis, 2008 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузов,рама) НОМЕР_3, тип легковий седан, в рахунок виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором №N20.00.000091 від 05.09.2008 року звернути стягнення на предмет застави, а саме на вказаний автомобіль, шляхом передачі автомобіля у власність товариства, зобов'язання відповідача передати автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

В обгрунтування вимог позивач вказував на те, що товариство є правонаступником прав вимог за кредитним договором та договором застави після ВТБ «Банк» та ТОВ «Кредекс Фінанс». ОСОБА_3 було порушено умови договору застави та відчужено автомобіль без дозволу заставодержателя, однак застава зберігає чинність для нового власника у зв'язку з чим звернення стягнення може бути на предмет застави.

В процесі розгляду справи до участі було залучено в якості третьої особи ОСОБА_4.

Представник позивача вимоги підтримав та заначив, що ОСОБА_3 не розрахувався за кредитом, тому за рахунок автомобіля зобов'язання має бути виконано.

Представник відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_5 заперечував проти позову посилаючись на те, що по кредиту відбувся повний розрахунок, заборгованості не було, що підтверджується листом ВАТ «ВТБ Банк», тому ОСОБА_3 здійснив відчуження автомобіля.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання належним заставодавцем та звернення стягнення на предмет застави шляхом передання у власність залишено без задоволення.

Вважаючи рішення суду незаконним Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», забов'язати ОСОБА_6 передати ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» предмет застави, стягнути з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» сплачений судовий збір.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до с. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ТОВ «Фанансова компанія «Довіра та Гарантія» суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 29.10.2013 р. на підставі довідки-рахунку серії ВІА №127252 виданої «Тайфун Медіа Груп» автомобіль марки «Тоyота» модель Avensis, 2008 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузов,рама) НОМЕР_3, тип легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1, був перереєстрований на нового власника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та закріплено н/з НОМЕР_2, попередній власник ОСОБА_3.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.10.2013 року було задоволено апеляційну скаргу ТОВ "Кредекс Фінанс" скасовано ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 08.05.2013 року, постановлено нову ухвалу, заяву товариства задоволено та здійснено заміну сторони у виконавчому провадженні з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «Кредекс Фінанс».

17.02.2014 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами згідно з умовами якого відбулося відступлення права вимоги за вказаним вище кредитним договором.

18.03.2014 р. змінено обтяжувача з ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», зареєстровано звернення стягнення 09.04.2015 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.134) .

28.03.2014 року Суворовським районним судом м.Одеси (справа 523/3866/14-ц) було задоволено заяву ТОВ «Кредекс Фінанс» та замінено сторону у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа по виконанню рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 23.12.2009 року по справі №2-3491/09, а саме з ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

В подальшому ОСОБА_2 автомобіль продав ОСОБА_4, який 23.06.2016 року знову його продав за договором купівлі-продажу ОСОБА_2.

Отже, на час розгляду справи власником заставного автомобіля є відповідач ОСОБА_2, однак номерний знак змінився на ВН 3700НС.

З листа ПАТ «ВТБ Банк» від 05.07.2016 р. №8294/1-2БТ вбачається право вимоги за кредитним договором відступлено 24.12.2012 р. на ТОВ «Кредекс Фінанс» за договором №241212ів, сума боргу на дату відступлення 38966,83 дол.США. Документація по кредитному договору передана новому кредитору згідно акту №1 приймання передачі документації до договорів про відступлення права вимоги, у зв'язку з чим відсутні у банку претензії до клієнта ОСОБА_3.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані (ч.2 ст.593 ЦК України).

Отже, встановлені судом обставини вказують на те, що відчуження автомобілю вчинено в момент дії застави, без відома заставодержателя.

Доводи представника відповідача та третьої особи про те, що був проведений повний розрахунок та сплачено кредитні кошти не приймається судом до уваги, оскільки суду не було представлено належних доказів, більш того навпаки ПАТ «ВТБ Банк» підтвердив наявність заборгованості у розмірі 38966,83 дол.США на час відступлення права вимоги.

Частиною 1 ст.27 Закону передбачено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що заборгованість по кредитному договору не була сплачена, тому доводи відповідача та третьої особи щодо повернення боргу не знайшли свого підтвердження.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Частиною 6 ст.20 Закону звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до ст.21 Закону реалізація заставленого майна здійснюється шляхом його продажу на аукціонах (публічних торгах), у тому числі у формі електронних торгів, якщо інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів). Якщо перший аукціон (публічні торги) оголошено таким, що не відбувся, проводиться наступний аукціон. Початковою ціною другого і наступних аукціонів вважається ціна, зменшена на 30 відсотків по відношенню до початкової ціни попереднього аукціону.

Якщо другий і наступні аукціони (публічні торги) оголошені такими, що не відбулися, заставодержатель має право залишити заставлене майно за собою за початковою ціною, яка була запропонована на останньому аукціоні (публічних торгах). У разі якщо заставодержатель відмовився залишити заставлене майно за

собою, це майно реалізується у встановленому порядку, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Нормами ч.1 та ч.2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п.9.4 договору застави заставодержатель має право у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором та/або за цим договором застави достроково стягувати суму кредиту та звернути стягнення на предмет застави (у т.ч. вилучити предмет застави).

Пунктом 10 передбачено, що звернення стягнення та реалізація предмету застави відбувається у порядку, визначеному заставодержателем, в т.ч. але не виключно на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом передачі заставодавцем заставодержателю у власність предмету застави або шляхом реалізації предмету застави заставодержателем. Якщо аукціон (публічні торги), на якому здійснювалася реалізація предмету застави оголошені такими, що не відбулися, заставодержатель має право залишити предмет застави за собою, на що заставодавець дає згоду за цим договором.

Як закріплено в ч.1,2,3,4 ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Якщо публічні торги оголошено такими, що не відбулися, предмет застави може бути за згодою заставодержателя та заставодавця переданий у власність заставодержателя за початковою ціною, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до ст.112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що звернення стягнення відбувається відповідно до вимог закону або договору.

Враховуючи умови договору застави, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що вимоги є незаконними та необгрунтованими, оскільки існує договірна домовленість щодо звернення стягнення на заставне майно, а не за рішенням суду.

Звертаючись до суду з вимогами позивачем було вказано на наявність заборгованості за рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 23.12.2009 року ( справа №2-3491/09) у розмірі 256432,66 грн., однак не надано відомостей щодо ринкової вартості автомобіля.

Саме на підставі вказаного рішення було не тільки вирішено питання про стягнення заборгованості й звернуто стягнення на заставне майно.

Щодо визнання відповідача ОСОБА_2 заставодавцем, то дана вимога є безпідставною, оскільки законом (частина 1 ст.27 Закону) вже визначено статус даного майна, застава зберігає силу, а відповідно і особа має ті ж права і обв'язки, тому окремого визнання це не потребує .

Отже, з урахуванням встановлених обставин, суд обґрунтовано дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно та всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильну оцінку доказів та фактів щодо можливих обставин справи, неправильну оцінку доказів та фактів, щодо можливості задоволення вимог позивача шляхом звернення стягнення на предмет застави, неправильну оцінку судом обраного способу стягнення на предмет обтяження є необґрунтованими, оскільки спростовуються дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 3810384 апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий П.М. Черевко

Судді:

Р.Д. Громік

А.І.Дрішлюк