ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2018 року м. Кропивницький

справа № 398/1920/17

провадження № 22-ц/781/1401/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.05.2018 року, суддя Голосеніна Т.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.10.2015 року близько 20 год. на 6 км + 400 м. на автошляху Т04-30, сполученням Дніпродзержинськ-Кринички-Світлогірське, на території Криничанського району Дніпропетровської області, ОСОБА_4, керуючи вантажним автомобілем «Мерседес-Бенц Актрос 1840», реєстраційний номер НОМЕР_1, з увімкненим ближнім світлом фар під час зустрічного роз'їзду з невстановленим автомобілем здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5, який рухався по проїзній частині дороги в попутному напрямку. У результаті отриманих травм ОСОБА_5 помер.

За даним фактом 29.10.2015 року слідчим управління ГУ НП в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження №0001043 та позивача було визнано потерпілим.

Згідно висновку судово-медичної експертизи отримані його братом внаслідок ДТП тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та призвели до смерті.

22.12.2015 року його було повідомлено про те, що зазначене кримінальне провадження завершене і слідчим Кіяниця В.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Позивач зазначив, що не погоджується з висновками, викладеними в постанові про закриття кримінального провадження, однак не оскаржив зазначену постанову , оскільки через душевні переживання у зв'язку зі смертю брата та незадовільним станом здоров'я (інвалідність ІІ групи, труднощі з пересуванням, часті курси лікування та реабілітації) пропустив строк на оскарження.

Зазначив ,що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що проїжджа частина дороги, на якій сталось зазначене ДТП, забезпечує рух транспорту в двох напрямах - по одній смузі для руху в кожному напрямку, є прямою, без ям, вибоїн та напливів, асфальтобетонне покриття було сухим. Зазначене свідчить , що якби водій ОСОБА_4, який має великий досвід керування, дотримувався правил дорожнього руху щодо дозволеної швидкості руху на вказаній ділянці дороги, то наїзду на пішохода можна було б уникнути та зберегти життя останньому.

Позивач зазначив, організацією поховання брата, він займався особисто в результаті чого поніс матеріальні витрати, які пов'язані з похованням та виготовленням пам'ятника, на загальну суму 10554 грн. 43 коп.

Крім того, передчасна смерть брата, з яким, до того ж, вони були близнюками, стала для нього важкою психологічною травмою, він переніс душевні страждання. До теперішнього часу його турбує безсоння, порушений нормальний спосіб життя і йому необхідно докладати значних зусиль для його налагодження. Він є інвалідом другої групи і дуже розрахував на підтримку та допомогу брата, який обіцяв йому допомогти купити протез на ногу, оскільки він сам зібрати такі коштів не в змозі. Його дружина також є інвалідом з приводу серцевого захворювання і потребує постійного лікування. У їхній сім'ї майже вся їхня пенсія витрачається на придбання ліків.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на поховання брата - ОСОБА_5 та спорудження надгробного пам'ятника на могилі в сумі 10 554 грн. 43 коп., а також 250 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.05.2018 року позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначено, що суд взяв до уваги розписку про отримання ним грошових коштів в сумі 10 000 грн. як компенсацію витрат, однак дані кошти отримані не від відповідача ОСОБА_3, а від водія ОСОБА_4 Крім того суд безпідставно відмовив у задоволені позову в частині стягнення моральної шкоди .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що 28.10.2015 року близько 20 год. на 6 км + 400 м на автошляху Т04-30 сполученням Дніпродзержинськ-Кринички-Світлогірське на території Криничанського району Дніпропетровської області ОСОБА_4, керуючи вантажним автомобілем «Мерседес-Бенц Актрос 1840», реєстраційний номер НОМЕР_1, з увімкненим ближнім світлом фар під час зустрічного роз'їзду з невстановленим автомобілем здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5, який рухався по проїзній частині дороги в попутному напрямку. У результаті отриманих травм ОСОБА_5 помер (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2).

29.10.2015 року до ЄРДР було внесено кримінальне правопорушення за №0001043 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Позивач, визнаний представником потерпілого - ОСОБА_5

Постановою слідчого СВ ГУНП в Дніпропетровській області від 22.12.2015 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Орган досудового слідства дійшов висновку про відсутність в діях водія ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України з огляду на висновок судово-автотехнічної експертизи від 03.122015року №70/27-82, відповідно до якої встановлено, що в діях ОСОБА_4 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України не вбачається, водій не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода як своєчасним застосуванням екстреного гальмування, так і шляхом його об'їзду.

Постанова про закриття кримінального провадження до цього часу в судовому порядку не оскаржена та є чинною. Відомостей про притягнення водія ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вказаним фактом ДТП суду не надано.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідач повинен відшкодувати позивачу витрати на поховання потерпілого на суму 3714 грн. 43 коп. та вартість пам'ятника на суму 6540 грн.

Разом з тим, суду не надано належних та доказів щодо того, що тротуарна плитка вартістю 300 грн. має відношення до спорудження надгробного пам'ятника, а тому в цій частині матеріальних витрат суд відмовив.

Суд першої інстанції зазначив, що з розписки написаної ОСОБА_1 вбачається, що останній отримав від ОСОБА_4 кошти в сумі 10 000 грн. Факт отримання коштів позивач не заперечує.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування матеріальної шкоди необхідно задовольнити частково, а саме на суму 254грн. 43коп. приймаючи до уваги суму яка була добровільно передана позивачу, третьою особою по справі - ОСОБА_4

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України - моральна шкода , завдана смертю фізичної особи , відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам(усиновлювачам), дітям(усиновленим), а також особам , які проживали з нею однією сім'єю.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він на момент смерті свого брата - ОСОБА_5 відносився до осіб, передбачених частиною 2 ст. 1168 ЦК України, а тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із смертю брата є необґрунтованими.

Суд першої інстанції стягнув з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 254 грн. 43 коп. понесених матеріальних витрат . В іншій частині позову відмовив.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції в повному обсязі неможливо .

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами , встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідно до ст.. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що з постанови слідчого від 22 грудня 2015 року вбачається, що 28.10.2015 року близько 20 год. на 6 км + 400 м автошляху Т04-30 сполученням Дніпродзержинськ-Кринички-Світлогірське на території Криничанського району Дніпропетровської області ОСОБА_4, керуючи вантажним автомобілем «Мерседес-Бенц Актрос 1840», реєстраційний номер НОМЕР_1, з увімкненим ближнім світлом фар під час зустрічного роз'їзду з невстановленим автомобілем здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5, який рухався по проїзній частині дороги в попутному напрямку. У результаті отриманих травм ОСОБА_5 помер (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2).

29.10.2015 року до ЄРДР було внесено кримінальне правопорушення за №0001043 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. При цьому позивача ОСОБА_1 визнано представником потерпілого ОСОБА_5

Постановою слідчого СВ ГУНП в Дніпропетровській області від 22.12.2015 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Орган досудового слідства дійшов висновку про відсутність в діях водія ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України з огляду на висновок судово-автотехнічної експертизи від 03.122015року №70/27-82, відповідно до якої встановлено, що в діях ОСОБА_4 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України не вбачається, водій не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода як своєчасним застосуванням екстреного гальмування, так і шляхом його об'їзду.

Постанова про закриття кримінального провадження в судовому порядку не оскаржена.

Згідно розписки, яка написана ОСОБА_1, останній отримав від ОСОБА_4 кошти в сумі 10 000 грн. Факт отримання коштів позивач не заперечує.

Разом з тим, відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Статтею 1187 ЦК України передбачений обов'язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особою, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним свої трудових (службових) обов'язків. Перебування водія ОСОБА_4 під час дорожньо-транспортної пригоди в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 відповідачем не заперечувалось.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Суд першої інстанції , задовольняючи частково позов в частині стягнення понесених позивачем матеріальних витрат на поховання загиблого брата та встановлення пам'ятника, дійшов висновку , що оскільки позивач відповідно до розписки від 04.11.2015 року отримав 10 000 грн. від ОСОБА_4 то відповідно матеріальни витрати понесені позивачем йому частковові дшкодовані в розмірі 10 000 грн.

Висновок суду першої інстанції не ґрунтується на доказах, що є порушенням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пред'явив позов до ФОП - ОСОБА_3 як до належного відповідача відповідно до ст..ст. 1172, 1187 ЦК України.

ОСОБА_4 в позові зазначений як третя особа на стороні відповідача.

З копії розписки , яка знаходиться в матеріалах справи ( а.с. 28) вбачається, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 10 000 грн. в якості матеріальної та моральної допомоги у зв'язку з ДТП яка мала місце 28.10.2015 року.

Встановлені обставини свідчать , що ОСОБА_4 добровільно надав допомогу позивачу в розмірі 10 000 грн.

Однак докази того, що відповідач по справі, ФОП - ОСОБА_3, який є відповідачем по справі компенсував матеріальну та моральну шкоду позивачу в матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені обставини і помилково зарахував 10 000 грн , як часткове дішкодування матеріальних витрат відповідачем по справі. Відповідно ухвалив судове рішення яке не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Матеріалами справи підтверджено , що розмір понесених матеріальних витрат на поховання становить - 3714 грн. 43 коп. , 6540 грн.,вартість пам'ятника та 300 грн. на облаштування могили. Всього понесені витрати становлять - 10 554 грн. 43 коп.

Зазначені витрати підтверджені матеріалами справи.

Приймаючи до уваги встановлені обставини , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню частково .

Позов підлягає задоволенню в частині відшкодування матеріальних витрат понесених позивачем при здійсненні поховання брата та встановлення пам'ятника в розмірі 10 554 грн. 43 коп. ( десять тисяч п'ятсот п'ятдесят чотири грн..43 коп).

Доводи викладені в апеляційній скарзі , що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам діючого законодавства не знайшли свого підтвердження і не спростовують висновки суду першої інстанції в цій частині позовних вимог.

Суд першої інстанції встановив дійсні обставини в цій частині позовних вимог, правильно застосував норму матеріального права яка регулює спірні правовідносини , зокрема ч.2 ст.1168 ЦК України і обґрунтовано відмовив у задоволенню позову в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та його померлий брат не проживали однією сімєю. Зазначені обставини не заперечуються позивачем.

Відповідно підстави для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з загибелю брата були відсутні.

Приймаючи до уваги встановлені обставини , колегія суддів дійшла висновку , що оскільки суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, відповідно п.п 1,2,4 ч. 1 ст.376 ЦПК України зазначені обставини є підставами для скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про відшкодування матеріальних витрат понесених позивачем під час поховання загиблого брата та ухвалення нового рішення цій частині позовних вимог , яким позовні вимоги підлягають задоволенню.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 105,54 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.05.2018 року скасувати в частині стягнення матеріальної шкоди та судових витрат.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10 554 грн. 43 коп. ( десять тисяч п'ятсот п'ятдесят чотири грн..43 коп) на відшкодування матеріальної шкоди .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 105,54 грн.

Текст постанови складено 03.09.2018 р.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: