Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ
Справа № 711/7700/17
Номер провадження2/711/1436/18
Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:
головуючий суддя: Дунаєв С.О.
при секретарі: Нарадько Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення неустойки,
представник позивача ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3
ТОВ «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС»звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 283250,88 грн., в якості неустойки за порушення обовязку повернення предмету оренди на підставі договорів оренди обладнання, укладених між сторонами в період 2005-2007рр.. В обґрунтування вимог зазначено, що згідно договорів оренди обладнання №ОР-206 від 29.03.06р., №ОР-209 від 07.04.06р., №ОР-221 від 27.04.06р., №ОР-340 від 05.02.07р., №ОР-344 від 27.02.07р., №ОР-485 від 17.12.07р. ТОВ «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС»передало відповідачу у строкове платне користування на умовах оренди обладнання для приготування кави торгівельної марки «R.А.І.V.-ЕKSPRESSО». У звязку з порушенням відповідачем умов договорів щодо повернення орендованого майна рішенням Господарського суду Черкаської області від 25.10.2011р. стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі в сумі 26 743,31 грн. та 47 208,48 грн. неустойки за несвоєчасне повернення предмета оренди (за період з січня по червень 2010 року), а також витребувано з ОСОБА_1 для передачі ТОВ «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС»14 одиниць орендованого майна. Проте, станом на 13.09.2017 відповідач не повернув позивачу обладнання для приготування кави в кількості 14 одиниць. Внаслідок цього позивач вимагає стягнути з відповідача на підставі ч.2 ст.785 ЦК України неустойку в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення за період з вересня 2014р. по вересень 2017р..
Відповідач надав суду відзив проти позову, в якому просив відмовити у позові в повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що орендоване майно було зібрано ним для передачі позивачу, але в ніч з 12.03.2013р. на 13.03.2013р. було викрадене з відповідного транспортного засобу, що унеможливило повернення такого майна. Оскільки орендоване майно відсутнє у відповідача, то підстави для нарахування неустойки відсутні. Також відповідач зазначає, що до вимог позивача застосовується загальний трирічний строк позовної давності, який на момент звернення з позовом до суду сплинув, що є підставою для відмови у позові.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити. Зазначив, що предмет оренди до теперішнього часу не повернутий, а тому відповідач несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.785 ЦК України і зобовязаний сплатити неустойку за весь час прострочення повернення предмету оренди, але в межах трирічного строку позовної давності, який передує зверненню позивача до суду. Зауважив, що відповідачем не надано належних доказів того, що викрадене у відповідача майно є саме тим, яке було передане йому позивачем в оренду. Також зазначив, що викрадення орендованого майна не є обставиною, що звільняє відповідача від цивільної відповідальності, оскільки саме відповідач зобовязаний був вживати заходів для збереження такого майна.
Представник відповідача заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.
Між ТОВ «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на однакових за змістом умовах укладено договори оренди обладнання, а саме: ОР-045 від 26.07.2005р., №ОР-054 від 06.08.05р., ОР-102 від 19.10.05р., №ОР-206 від 29.03.06. №ОР-209 від 07.04.06р., №ОР-221 від 27.04.06р., №ОР-337 від 01.02.07р., №ОР-340 від 05.02.07р., №ОР-344 від 27.02.07р., №ОР-485 від 17.12.07р., згідно яких ТОВ «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС»передало відповідачу у строкове платне користування на умовах оренди обладнання для приготування кави торгівельної марки «R.А.І.V.-ЕKSPRESSО» /а.с.5-24/.
Уклавши з ТОВ «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС» зазначені договори та отримавши у строкове платне користування на умовах оренди обладнання для приготування кави торгівельної марки «R.А.І.V.-ЕKSPRESSО», ОСОБА_1 систематично порушував свої договірні зобовязання і до теперішнього часу не повернув орендованого майна.
Орендна плата по договору № ОР-206 від 29.03.2006р. становила суму в розмірі 67,10 грн. за місяць користування, по договору № ОР-209 від 07.04.2006р. - 422,95грн/місяць, по договору № ОР-221 від 27.04.2006р. - 420,10грн/місяць, по договору № ОР-340 від 05.02.2007р. - 690,90грн/місяць, по договору № ОР-344 від 27.02.2007р. - 625,10грн/місяць, по договору № ОР-485 від 17.12.2007р. - 1707,89грн/місяць.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 25.10.2011р. у справі №16/5026/1750/2011 за позовом ТОВ «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 позовні вимоги задоволено частково, та постановлено стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі 26 743,31 грн., 47 208,48 грн. неустойки за несвоєчасне повернення предмета оренди (за період з січня по червень 2010 року), 2247,43 грн. сплаченого держмита та 177,00 грн. витрат на ІТЗ судового процесу, а також стягнути (витребувати) з ОСОБА_1 для передачі ТОВ «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС»14 одиниць орендованого майна /а.с.25-27/.

Відповідно до даних Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.12.2017р., 19.09.2014р. за номером 4003641 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 /а.с.58-59/.

За заявою відповідача 13.04.2013р. зареєстроване кримінальне провадження №0001164 та розпочате досудове розслідування по обставинах викрадення в ніч з 12.04.2013р. на 13.04.2013р. з фургону автомобіля НОМЕР_1, який належить племіннику відповідача ОСОБА_4, кавоварок та кавомолок у загальній кількості 14шт, що підтверджується відповідним витягом з ЄРДР /а.с.97/.

Оскільки до теперішнього часу відповідачем так і не повернуто позивачеві орендоване майно, то позивач звернувся до суду і вимагає стягнути з відповідача неустойку за порушення обовязку повернення орендованого майна за період з вересня 2014р. по вересень 2017р. в сумі 283250,88грн.

За таких обставин між сторонами існує спір з приводу належності виконання орендарем своїх зобовязань, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, з огляду на засади диспозитивності цивільного судочинства, під час розгляду справи суд вирішує спір між сторонами в межах заявлених вимог.

Предметом спору між сторонами є право позивача на стягнення з відповідача передбаченої законом неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна (ч.2 ст.785 ЦК) за період прострочення виконання такого зобовязання з вересня 2014р. по вересень 2017р..

Надаючи оцінку доводам сторін суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 610 ЦК зазначено що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), у разі не виконання яких настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ст.611 ЦК).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст.ст.759, 760 ЦК за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно із статтею 785 ЦК у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до ч.1 ст.614 ЦК особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Таким чином, для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.785 ЦК, істотне та вирішальне значення має факт продовження володіння орендованим майном з боку наймача після припинення дії договору найму, за яким він це майно отримав у користування, а також наявність у його діях чи бездіяльності вини (умислу чи необережності) у невиконанні обовязку щодо повернення цього майна наймодавцеві. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України щодо підстав застосування положень ч.2 ст.785 ЦК, викладеною в постановах від 02.09.2014р. №3-85гс14 та від 19.08.2014р. №3-70гс14.

По обставинах спірних правовідносин судом встановлено, що орендоване відповідачем майно вибуло з володіння останнього внаслідок протиправних дій третіх осіб (викрадення) ще у квітні 2013 року, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні відомостями про кримінальне провадження №001164 /а.с.97-98/.

У результаті цього випадку (викрадення орендованого майна) відповідач припинив фактичне користування переданим йому у найм майном, а тому позбавлений можливості повернути орендоване майно орендодавцю в натурі. За таких обставин, зокрема, відсутності у володінні відповідача предмету найму протягом усього періоду, за який заявлена вимога про стягнення неустойки, передбаченої ч.2 ст.785 ЦК, вибуття цього майна із володіння відповідача поза його волею ще до початку періоду, за який обчислена неустойка, відсутності вини (умислу чи необережності) відповідача у простроченні виконання обовязку щодо повернення орендованого майна орендодавцеві в натурі, до нього не може бути застосована форма цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення неустойки у подвійному розмірі орендної плати, що передбачена ч.2 ст.785 ЦК, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Беручи до уваги, що судом не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог, то у наданні оцінки доводам сторін щодо порядку застосування строків позовної давності до таких вимог немає потреби, оскільки це не впливає на сутність вирішуваного спору.

Щодо судових витрат, то суд зауважує, що судові витрати складаються із сум судового збору, сплаченого сторонами у звязку із вчиненням відповідних процесуальних дій. З огляду на положення ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позов не підлягає до задоволення, то понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. У свою чергу відповідач не заявляв вимог про відшкодування понесених ним судових витрат, внаслідок чого на підставі ст.ст.13, 141, п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України такі витрати також не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи, що позов не підлягає до задоволення в повному обсязі, то на підставі ч.9 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 80-82, 89, 141, 158, 259, 263-265, 268, 279, 354 Цивільно-процесуального кодекс України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС» відмовити повністю.

Скасувати арешт нежилого приміщення за адресою: проспект Хіміків, 34, м. Черкаси, загальною площею 523,8кв.м, реєстраційний номер обєкта - 01, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, - який був накладений в якості заходів забезпечення позову згідно ухвали Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25 травня 2018р..

Понесені сторонами судові витрати не відшкодовувати.

Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відомості про учасників справи:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.-СЕРВІС», , МФО 338783, п/р 6575, юридична адреса: вул. Текстильна, буд. 40-А, м. Тернопіль, 46010.

Відповідач - ОСОБА_1, 21.02.1982р.н., РНОКПП НОМЕР_2, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 18005.

Повний текст рішення складений і підписаний 23 липня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_5