ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Пруднікової П.М., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3, розглянувши позовну заяву ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

14 травня 2018 року позивач ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1, звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи вимоги тим, що в жовтні 1993 року вона прийшла працювати в ПАТ «АК «Київводоканал» машиністом насосної установи, на цьому ж підприємстві теж машиністом працював ОСОБА_8, з яким у нихсклались спочатку дружні стосунки, а згодом, з 1994 року вони стали проживати разом однією сімєю. В 1996 році вона переїхала на постійне проживання до ОСОБА_8 до будинку його батьків в смт. Борову, вул. Південна, 30. Позивач вказує, що вони спільно проживали, вели спільне господарство, фактично між ними склалися сімейні стосунки, які супроводжувались спільними затратами коштів та трудових зусиль на задоволення побутових потреб. В 1998 році померли батьки ОСОБА_8, та після їх смерті вони лишились проживати в будинку із ОСОБА_8, з ними також проживала старша донька позивачки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, а 14 березня 2001 року у них народилась дочка, яку на честь матері ОСОБА_8 назвали ОСОБА_1. Позивач народжувала дочку в медичному закладі в м. Києві і по певним субєктивним та обєктивним обставинам ОСОБА_8 не зміг вчасно особисто подати заяву про внесення до актового запису про народження дитини відомостей про нього як про батька дитини, тому запис було зроблено відповідно до вимог ст.55 КпШС УРСР. ОСОБА_8 як батько приймав участь у догляді за дитиною, у її вихованні та матеріальному забезпеченні. Після закінчення декретної відпустки, позивач разом з дитиною переїхали проживати до Києва. ОСОБА_8 почав зловживати спиртними напоями, коли він перебував в стані алкогольного спяніння, з ним неможливо було проживати разом та належним чином виховувати дітей. Після закінчення відпустки в 2003 році позивач, забравши дочку ОСОБА_10, переїхала на постійне проживання до м. Києва, вийшла на роботу. ОСОБА_8 часто навідував дочку, спілкувався із нею, допомагав доглядати дитину, проте став вести самостійний спосіб життя. Декілька років ОСОБА_8 проживав разом без реєстрації шлюбу з іншою жінкою, в 2009 році у нього стався інсульт. Після одужання ОСОБА_8 виявив бажання до більшого спілкування із дочкою, він забирав її до себе в смт. Борову на вихідні дні, на шкільні канікули, брав участь у фінансовому утриманні дитини. В 2013 році ОСОБА_8 знов переїхав на постійне проживання до квартири позивача в м. Києві, вони проживали разом однією сімєю, однакзгодом ОСОБА_8 став періодично проживати в смт.Боровій, повернулись проблеми із зловживанням спиртними напоями.

15 грудня 2016 року ОСОБА_8 помер, після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок №30 по вул. Південній в смт. Борова Фастівського району на та житловий будинок №37 по вул. Колгоспній в с. Оленівка Фастівського району. Спадкоємицею першої черги спадкування за законом є ОСОБА_1, як дочка спадкодавця, яка прийняла спадщину після смерті батька через своєчасне подання нотаріусу відповідної заяви, внаслідок чого у Фастівській районній державній нотаріальній конторі було відкрито спадкову справу. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 нотаріусом було відмовлено з тих підстав, що в свідоцтві про народження ОСОБА_1 відомості про батька було записано в порядку ст. 55 КпШС УРСР як «Тузак Віталій Васильович» (за прізвищем матері та за її вказівкою імя та по батькові), тому для підтвердження родинних стосунків необхідно встановити факт батьківства ОСОБА_8 щодо доньки ОСОБА_1 Крім того, заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 подали спадкоємці пятої черги спадкування за законом - його двоюрідні сестри відповідачі ОСОБА_11 та ОСОБА_7, які безпідставно в добровільному порядку не надають оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому у ОСОБА_1 відсутня можливість оформити свої спадкові права в досудовому порядку у нотаріуса. Крім того, прийнявши в спадок після смерті батьків житловий будинок №30 вул. Південній в смт. Боровій, ОСОБА_8 за життя не переоформив документи своє імя, і на даний час будинок залишається зареєстрованим на імя його батька ОСОБА_12, що також перешкоджає оформленню спадкових прав.

На підставі зазначеного просила суд встановити факт батьківства ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 15.12.2016 року, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на житловий будинок №37 по вул. Колгоспній в с. Оленівка Фастівського району Київської області та на житловий будинок №30 по вул. Південній в смт. Борова Фастівського району Київської області, який зареєстрований за ОСОБА_12, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 15.12.2016 року.

07 червня 2018 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 31 липня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

13 вересня 2018 року клопотання представника відповідачів про витребування доказів залишене без задоволення.

Представником відповідачів на стадії судового розгляду справи по суті заявлено клопотання про допит відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в якості свідків в порядку ст.234 ЦПК України, оскільки їм відомі факти, які мають значення для справи.

При вирішенні клопотання судом враховано, що окремої особливої процедури допиту сторони як свідка у ЦПК України не передбачено. Стаття 234 ЦПК відсилає до загальних правил допиту свідків, що передбачені статтями 230 ЦПК України. При цьому, до порядку подання клопотання про допит сторони в якості свідка також застосовуються загальні положення про виклик свідка, передбачені ст.91 ЦК України. Для використання вищевказаної можливості необхідно звертатись із відповідною заявою до або під час підготовчого судового засідання, а також вказувати про згоду особи надати такі пояснення і навести обставини, які мають значення для справи та які відомі стороні особисто. Таких дій представником відповідачів вчинено не було, тому таке клопотання залишено судом без задоволення.

В судовому засіданні позивач та представник позивача надали пояснення, аналогічні викладеним, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідачів ОСОБА_11, ОСОБА_7 заперечував проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_7 суду пояснила, що її брат ОСОБА_8 приблизно у 1999 році зустрічався із жінкою на імя Галина, разом з нею та хлопчиком приїхав на похорон тітки. В подальшому цей хлопчик, якому будо приблизно 5-6 років, разом з ОСОБА_8 приїзжав до них. Потім ОСОБА_8 зустрічався з ОСОБА_4. Коли дізнались про народження дитини були раді цьому, питали у ОСОБА_8 щодо одруження, однак він не хотів. ОСОБА_8 також просив подивитись на ОСОБА_1 та сказати, чи схожа вона на нього, тобто він мав сумніви з цього приводу. Відповідач також не заперечувала того факту, що була хрещеною матірю ОСОБА_1.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-БК №140829, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві, 14 березня 2001 року народилася ОСОБА_1 /а.с.24/.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька №3, виданого Святошинським районним у місті Києві відділом ДРАЦС ГТУЮ у місті Києві, батьком дитини записаний ОСОБА_13, мати ОСОБА_4. Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України /а.с.23/.

15 грудня 2016 року помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 16.12.2016 року виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, актовий запис №135 /а.с.58/.

Як вказує позивач, ОСОБА_1 є рідною донькою померлого ОСОБА_8, з яким вона проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1994 року.

Реалізуючи право на спадщину позивач в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_8

Із заявою до Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області про прийняття спадщини звернулась також до ОСОБА_6, ОСОБА_7,

На підставі поданих заяв нотаріусом було заведено спадкову справу № 67/2017.

Разом з тим, позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б підтверджували факт права власності на спадкове майно за спадкодавцем та у зв'язку з тим, що не надано документів, які є доказами родинних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_1

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім цього, відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

За статтею 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1223 ЦК України спадкування здійснюється за законом, оскільки заповіт померлий не склав. Діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та його батьки відповідно до статті 1261 цього кодексу мають право на спадкування за законом у першу чергу.

Оскільки померлий не записаний батьком дитини, а відомості про батька внесені відповідно до статті 55 КпШС Української РСР за вказівкою його матері, встановлення факту батьківства може бути підставою виникнення у доньки позивача права на спадкування.

Тобто, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права своєї неповнолітньої доньки, а саме права на спадкування спірного спадкового майна після смерті її батька ОСОБА_8, оскільки це її право не визнається та оспорюється.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

У пункті 3 зазначеної постанови роз'яснено, що, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

ОСОБА_1 народилась до 1 січня 2004 року, отже, при вирішенні питання необхідно застосувати норму статті 53 КпШС України, керуватися роз'ясненнями, викладеними в пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до частини другої статті 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 53 КпШС УРСР при встановленні батьківства відносно дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі, суд бере до уваги спільне проживання і ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідача, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що достовірно підтверджують факт визнання відповідачем батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

З довідки від 16.04.2018, виданою депутатом 16 округу Борівської селищної ради ОСОБА_14 вбачається, що ОСОБА_8 дійсно проживав постійно з батьками за адресою: смт. Борова по вул. Південна, 3, після смерті обох батьків залишився проживати за вищевказаною адресою до своєї смерті. Також підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно проживала на шкільних канікулах у ОСОБА_8 /а.с.34/.

Згідно довідки №26 від 15.01.2002, виданою Борівською селищною радою, ОСОБА_4 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з дочкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с.28/.

Відповідно до довідки №142 від 03.02.2003 виданою Борівською селищною радою народних депутатів Київської області, що ОСОБА_4 не була прописаною, але проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4 з дочкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 у будинку свого чоловіка ОСОБА_8 з 1996 року по дату видачі довідки /а.с.29/.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, підтвердили той факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 проживали разом в смт. Боровій, вели спільне господарство, виховували дочку ОСОБА_10, ОСОБА_8 беззаперечно визнавав себе батьком ОСОБА_10 та дбав про неї.

Свідок ОСОБА_20, який є рідним братом позивачка, судку показав, що познайомився із ОСОБА_8 після народження ОСОБА_20, однак знав про їх відносини і про те, що вони проживають разом. На хрестинах ОСОБА_20 познайомився із ОСОБА_7, разом з нею хрестив дівчинку. ОСОБА_8 був дуже щасливий народженням дитини, беззаперечно визнавав її донькою.

Свідок ОСОБА_18, яка є матірю позивачки, суду показала, що ОСОБА_20 познайомилась із ОСОБА_8 на роботі, а приблизно у 1994 році перейшла жти до нього у с. Борова. В домі було господарство, вона також з чоловіком допомагали як на городі так і по господарству. Також вказала, що ОСОБА_8 радів народженням дитини, визнавав її донькою.

Свідок ОСОБА_9, яка є рідною донькою позивачки, суду показала, що її мама із ОСОБА_8 проживала у с.Боровій, вона до них їздила із задоволенням, ОСОБА_8 був дуже уважний до неї, вона навіть називала його батьком. Також вказала, що ОСОБА_8 дуже любив ОСОБА_20, називав її «улюблена донька».

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що вона з 1998 року проживала по сусідству з ОСОБА_8 та стверджує, що ОСОБА_4 була його дружиною, в них була дитина ОСОБА_20, вони разом вели господарство, ОСОБА_4 була задіяна у ведені всього господарства. ОСОБА_8 визнавав доньку, навіть коли вони з позивачкою не проживали разом, він возив доньці гостинці.

Свідок ОСОБА_17, який є знайомим померлого ОСОБА_8, суду показав, що він бачив ОСОБА_17 декілька разів у ОСОБА_8 вдома, також бачив дівчину, яку він називав донькою. Згодом, коли ОСОБА_8 жив з іншою жінкою, також бачив у нього дівчину, яку він називав донькою. Також зазначив, що бачив, як ОСОБА_17 займалась роботою на городі ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_21 суду показала, що працювала з 1990 року разом ОСОБА_8 у водоканалі, потім прийшла працювати ОСОБА_17 та одного разу розповіла, що вагітна від ОСОБА_8 Після народження дитини всім колективом збирали гроші на подарункову коляску. Також вказала, що ОСОБА_8 завжди на роботі розповідав про доньку ОСОБА_17, питався порад по спілкуванню з нею. ОСОБА_10 часто телефонувала батьку на роботу для спілкування.

При оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками.

Суд, оцінивши показання свідків у сукупності з іншими доказами та з урахуванням ступеня довіри до них, приймає зазначені свідчення в якості належних доказів по справі, так як відповідачі не надали суду доказів на спростування зазначених свідками фактів.

Фактично відповідачка ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердила той факт, що дійсно ОСОБА_12.В. визнавав ОСОБА_17 своєю донькою, не заперечувала й того факту, що була хрещеною матірю ОСОБА_1, однак вказала, що сумніви в неї виникли після того, як ОСОБА_8 у приватній розмові казав про те, що донька йому не рідна.

Суд не приймає таких посилань відповідачки, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів, крім власних пояснень, нею на підтвердження цього факту не надано.

Суд вважає, що надані позивачкою докази свідчать про спільне проживання й ведення спільного господарства ОСОБА_8 та нею як до народження доньки ОСОБА_1, так і після, їх спільне виховання та утримання доньки. Підтверджена належними доказами і та обставина, що за життя ОСОБА_8 визнавав батьківство щодо ОСОБА_1

А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги про встановлення факту батьківства.

Як зазначалось, за життя ОСОБА_8 заповіту не склав, тому право на спадкування за законом одержала ОСОБА_1, як донька спадкодавця.

Відповідно до довідки Фастівського БТІ №718 від 14.06.2017, станом на 01.01.2013 на імя ОСОБА_8 зареєстровано по праву приватної власності цілий житловий будинок №37 (бувший номер 39) по вул. Колгоспній в с. Оленівка Фастівського району Київської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, по якому ОСОБА_8 успадкував будинок №37 після ОСОБА_22 Житловий будинок №30 по вул. Південній (бувша Горького) в смт. Борова Фастівського району Київської області зареєстрований по праву приватної власності за ОСОБА_12 на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою, відомості хто є власником земельної ділянки №30 по вул. Південній в смт. Борова в Фастівському БТІ відсутні /а.с.18/.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок №30 по вул. Горького в смт. Борова Фастівського району Київської області, інвентарний номер 2291, власником будинку є ОСОБА_12 /а.с.69-73/.

Відповідно до ОСОБА_17 з Державного реєстру актів цивільного стану ОСОБА_12, помер 19 березня 1998 року /а.с.21/.

Спадкодавець ОСОБА_8, отримавши у власність в порядку спадкування після смерті свого батька житловий будинок №30 по вул. Південній (бувша Горького) в смт. Борова Фастівського району Київської області, державну реєстрацію прав не провів, тому будинок залишився зареєстрованим на імя попереднього власника ОСОБА_12

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до п. 3.3 ОСОБА_23 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно».

Також у даному ОСОБА_23 зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем».

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_8 за життя набув у власність житловий будинок №30 по вул. Південній (бувша Горького) в смт. Борова Фастівського району Київської області, однак не встиг за життя здійснити державну реєстрацію своїх прав у відповідних органах, а на житловий будинок № 37 по вул. Колгоспній в с. Оленівка Фастівського району Київської області відсутні правовстановлюючі документи.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд вважає доведеним, що неповнолітня ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_8, але в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів та державної реєстрації спадкового нерухомого майна, немає можливості оформити на своє імя спадщину, саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку не існує.

Крім того, з приводу зауважень представника відповідачів щодо незадоволення жодного із заявлених клопотань, що стало підставою для відмови у виступі у судових дебатах, суд зазначає, що за приписами частин третьої, четвертої статті 12 ЦПК України (змагальність сторін) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Всі заявлені стороною відповідача клопотання розглянуті судом, по кожному з них надана вмотивована відповідь (письмово та протокольно), тобто судом дотриманий принцип справедливого та всебічного розгляду і вирішення цивільних справ.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Я звязку з тим, що особами, до яких були зверненні позовні вимоги позивача були ОСОБА_24 та ОСОБА_7, які заперечували проти його задоволення, а інший відповідач ОСОБА_5 визначена відповідачем, оскільки також є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8, однак відмовилась від належної їй спадщини, про що надала нотаріусу відповідну заяву, тому саме з відповідачів ОСОБА_24, ОСОБА_7 підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 973,00 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 328, 392, 1218, 1225, 1233 ЦК України та статтями Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7), яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7) до ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_9, РНОКПП не відомий, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_11, РНОКПП не відомий, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_12), ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_13, РНОКПП не відомий, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_12) про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 15.12.2016 року, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на нерухоме майно - житловий будинок №37 по вул. Колгоспній в с. Оленівка Фастівського району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 15.12.2016 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на нерухоме майно - житловий будинок №30 по вул. Південній в смт. Борова Фастівського району Київської області, який зареєстрований за ОСОБА_12, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 15.12.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 витрати зі сплати судового збору в розмірі по 973 (девятсот сімдесят три) грн. з кожного.

Повний текст рішення виготовлений 10 жовтня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст.ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Є.Ю.Чернишова