Справа № 372/4423/15-ц
Провадження № 2-14/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року М.оБУХІВ

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарях Русанова Ю.А., Євдокімова В.С.,

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним іпотечного договору,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. З липня 2004 року позивач проживав з ОСОБА_4 однією сімєю, але не перебуваючи з нею у шлюбі. У період проживання однією сімєю ні позивач ні відповідач ОСОБА_4 не перебували у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Позивач та відповідач ОСОБА_4 мають спільну дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Впродовж 2005 2008 років позивач та відповідач ОСОБА_4 сумісними зусиллями та за рахунок спільних коштів збудували на земельній ділянці площею 0,207 га., кадастровий номер :020:0117, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою Київська область, Обухівський район, село Підгірці, «Золоті Ворота» котедж не містечко, вул. Золотоворітська,10, та яка належить на праві власності ОСОБА_4, житловий будинок загальною площею 660,8 кв.м., житловою площею 102 кв.м. Вказаний будинок був введений в експлуатацію у 2010 році та зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 З моменту введення будинку в експлуатацію позивач постійно проживав в даному будинку однією сімєю з відповідачем ОСОБА_4 10.07.2015 року позивачу стало відомо, що 25.06.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір стосовно обєкта нерухомості житлового будинку за адресою Київська область, Обухівський район, село Підгірці, «Золоті Ворота» котедж не містечко, вул. Золотоворітська,10. Позивач вважає, що вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю позивача та відповідача ОСОБА_4, та для передачі його в іпотеку потрібна була його згода. Крім того, позивач вказує, що відповідач ОСОБА_4 була зобовязана отримати попередню згоду органу опіки та піклування. Таким чином, зважаючи на положення чинного законодавства України, позивач ОСОБА_3 просить суд визнати недійсним іпотечний договір від 25.06.2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за номером 2317.

Ухвалою судді від 26.10.2015 року позовну заяву залишено без руху.

Провадження у справі відкрито 16.11.2018 року, 22.12.2015 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю жінки та чоловіка, які не перебувають в шлюбі між собою, та про поділ спільного майна.

19.03.2018 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області провадження у даній цивільній справі було поновлено, справу призначено до розгляду.

06.04.2018 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області розпочато підготовче провадження у справі та призначено по справі підготовче судове засідання.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12.07.2018 року в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження по справі відмовлено, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 25.09.2018 року вирішено клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи служби у справах дітей та сім'ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі, з підстав зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_4, повідомлена про розгляд справи належним чином, в судове засідання не зявилась, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_1 частково позов визнала, вказавши, що свої доводи виклала у відзиві на позов. Зокрема, зазначила, що обґрунтування позивача ОСОБА_3 про наявність підстав для визнання недійсним іпотечного договору з мотивів порушення при його укладенні прав співвласника у спільній сумісній власності повністю спростовуються судовими рішеннями, що набрали законної сили. В той же час, інша підстава для визнання правочину недійсним необхідність отримання для укладення правочину згоди органів опіки і піклування у звязку з реєстрацією за даною адресою малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно має місце, підтверджена належними, допустимими і достовірними доказами та визнається відповідачем ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_5 повідомлена про розгляд справи належним чином, в судове засідання не зявилась, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила, просила відмовити в їх задоволенні, зазначила, що на момент укладення оспорюваного іпотечного договору єдиним законним власником іпотечного майна земельної ділянки за кадастровим номером :01:020:0117 та розташований на ній житловий будинок № 10 по вул. Золотоворітській в котеджному містечку «Золоті ворота» в с. Підгірці Обухівського району Київської області є ОСОБА_4. На момент укладення оспорюваного іпотечного договору власник іпотечного майна ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі не перебувала, судового рішення про встановлення факту проживання їх однією сімєю не існувало, а тому іпотечне майно не могло бути спільною сумісною власністю. Крім того, зазначила, що в п. 3 іпотечного договору зазначено, що вказаним договором не порушуються права малолітніх та неповнолітніх дітей, які за законом мають право на користування предметом іпотеки. Під час укладення вказаного правочину відповідач ОСОБА_4 надала до матеріалів справи довідку сільської ради, в якій зазначено, що жодної малолітньої чи неповнолітньої дитини за адресою іпотечного майна не зареєстровано і не проживає.

Представник третьої особи в судове засідання, про день та час проведення якого повідомлялась належним чином, не зявилась, надала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей та сім'ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши отримані докази та надавши їм належну оцінку суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.06.2015 року ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_5 грошові кошти у вигляді в натурі на суму 80500 доларів США, із кінцевим строком їхнього повернення - не пізніше 25.12.2015 року, про що між ними того ж дня в письмовій формі було укладено договір позики.

З метою забезпечення виконання боржником її зобовязань за договором позики від 25.06.2015 року, вона передала в іпотеку земельну ділянку за кадастровим номером :01:020:0117 та розташований на ній житловий будинок № 10 по вулиці Золотоворітській в котеджному містечку «Золоті Ворота» в селі Підгірці Обухівського району Київської області.

25.12.2015 року ОСОБА_4 додатково позичила у ОСОБА_5 10500 доларів США, про що між сторонами того ж дня було укладено Додаткову угоду № 1 до договору позики та Іпотечного договору, якою сума позики була збільшена до 91000 доларів США.

Зазначені обставини не заперечувались і не оспорювались сторонами, їх представниками, іншими учасниками справи.

Також встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29.06.2016 року в задоволенні позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, та про поділ спільного майна та позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна приватною власністю відмовлено. Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 25.01.2018 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 29.06.2016 року залишено без змін.

Судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29.06.2016 року, яке набрало законної сили, встановлено безпідставність вимог позивача ОСОБА_3 на визнання за ним права власності на спірний будинок та земельну ділянку. Відповідачем був повністю доведений той факт, що спірна земельна ділянка площею 0,207 га. та житловий будинок № 10 загальною площею 660,8 кв.м. (за адресою : Київська область, Обухівський район, село Підгірці, котеджне містечко «Золоті Ворота», вул. Золотоворітська,10) є приватною власністю ОСОБА_4, оскільки вони були придбані до знайомства із позивачем (земельна ділянка) та повністю профінансовані за рахунок особистих коштів ОСОБА_4 (будівництво житлового будинку).

Частиною 5 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, єдиним законним власником іпотечного майна - земельної ділянки за кадастровим номером :01:020:0117 та розташований на ній житловий будинок № 10 по вул. Золотоворітській в котеджному містечку «Золоті ворота» в с. Підгірні Обухівського району Київської області є ОСОБА_4. На момент укладення оспорюваного Іпотечного договору власник іпотечного майна ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 не перебувала, судового рішення про встановлення факту проживання їх однією сімєю не існувало, тому згоди від ОСОБА_3 на передання вищевказаного майна в іпотеку не потребувалось.

Таким чином, посилання позивача на те, що він має права на іпотечне майно - земельну ділянку за кадастровим номером :01:020:0117 та розташований на ній житловий будинок № 10 по вул. Золотоворітській в котеджному містечку «Золоті ворота» в с. Підгірці Обухівського району Київської області є недоведеними та безпідставними, а оспорюваний позивачем правочин жодним чином не порушує його прав.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 також посилається на те, що іпотечний договір є недійсним, оскільки він був укладений сторонами без попереднього дозволу органу опіки та піклування в той час, як у спірному житловому будинку зареєстрований неповнолітній син відповідача ОСОБА_6

Як вбачається з п. 3 іпотечного договору, іпотекодавець свідчить, що на момент укладання договору, прав та вимог інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку, немає, під забороною (арештом) та в податковій заставі не перебуває і він не внесений або не підлягає занесенню до Державного реєстру національної культурної спадщини, вказаним договором не порушуються права малолітніх та неповнолітніх дітей, які за законом мають право на користування предметом іпотеки.

В судовому засіданні встановлено що, під час укладання та нотаріального посвідчення іпотечного договору, відповідач ОСОБА_4 власноруч склала розписку про те, що її син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, прописаний разом із нею за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, під час укладення оспорюваного правочину іпотекодавець ОСОБА_4 запевнила іпотекодержателя ОСОБА_5, що на час укладання іпотечного договору жодні неповнолітні та/або малолітні діти в іпотечному майні не проживають, не прописані та не мають жодних майнових прав на іпотечне майно.

Згідно правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року у справі № 6-384цс15, якщо власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які с одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

З цього приводу, аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 10 липня 2017 року у справі № 6-1002цс17, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень в порядку Глави 3 Розділу V ЩІК України 2004 року. Постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 червня 2018 року у справі № 61-3001св18 та від 21 березня 2018 року у справі № 61- 2284св18.

Із аналізу вказаної правової позиції судів вищих інстанцій слід дійти висновку, що для того щоб визнати правочин недійсним, суд повинен встановити, що кожна із сторін оскаржуваного правочину під час його укладення діяла недобросовісно.

З урахуванням наведеного вище, слід дійти до висновку, що відсутність згоди органу опіки та піклування під час укладення іпотечного договору є результатом недобросовісної поведінки саме іпотекодавця, а отже суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позову.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81,82,89, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним іпотечного договору, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Зінченко