Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 640/12203/16-ц

провадження № 61-17642св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Мегабанк»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2016 року у складі судді Шмадченко С. І. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2017 року у складі колегії суддів: Кокоші В. В., Міненкової Н. О., Шаповал Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк») третя особа - ОСОБА_5 про визнання припиненим зобов'язання за договором поруки.

Позов обґрунтовано тим, що 26 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк» (далі - ВАТ «Мегабанк») та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту за №22-19ПВ/2008, відповідно до умов якого останній отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 27 000,00 доларів США на строк з 26 лютого 2008 року до 25 лютого 2028 року зі сплатою 12% річних.

26 лютого 2008 року між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №34-19П/2008-п, згідно із яким остання зобов'язалася відповідати перед кредитором як солідарний боржник за виконання ОСОБА_5 зобов'язання за кредитним договором №22-19ПВ/2008 від 26 лютого 2008 року.

29 серпня 2008 року ВАТ «Мегабанк» надіслав позичальнику ОСОБА_5 рекомендований лист, у якому повідомив останнього про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором, однак жодного листа ОСОБА_4 не отримувала.

Відповідач змінив зобов'язання за кредитним договором без згоди поручителя, внаслідок чого обсяг відповідальності ОСОБА_4 збільшився, у зв'язку з чим та з урахуванням статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач просить суд визнати договір поруки від 25 лютого 2008 року №34-19П/2008-п припиненим.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2016 року в позові відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що факт припинення договору поруки доказуванню не підлягає, оскільки ОСОБА_4 була відповідачем у розгляді цивільної справи №2-п.90/10р про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому їй було відомо про підвищення відсоткової ставки за вказаним кредитним договором.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2016 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 зобов'язання за кредитним договором від 26 лютого 2008 року №22-19ПВ/2008 не виконував, у зв'язку з чим рішенням Тернопільського районного суду Тернопільської області від 04 листопада 2010 року вказаний кредитний договір розірвано. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ВАТ «Мегабанк» заборгованість у сумі 316 479,67 грн. Вказане судове рішення поручителем ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не оскаржене.

На виконання зазначеного рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 08 грудня 2010 року видано виконавчий лист №2-10769/10, який пред'явлений стягувачем ВАТ «Мегабанк» до Відділу Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції (далі - ВДВС Тернопільського районного управління юстиції) для примусового виконання.

З урахуванням установлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для припинення поруки, оскільки рішенням Тернопільського районного суду Тернопільської області від 04 листопада 2010 року, яке набрало законної сили, вимоги кредитора ВАТ «Мегабанк» до поручителя ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ВАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором №22-19ПВ/2008 від 26 лютого 2008 року у розмірі 316 479,67 грн. Вказане рішення підлягає виконанню.

У касаційній скарзі від 20 червня 2017 року позивач просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, зокрема, суд апеляційної інстанції не встановив підстави припинення зобов'язання поручителя за вказаним кредитним договором та помилково послався на рішення Тернопільського районного суду Тернопільської області від 04 листопада 2010 року, в якому не зазначено обставин та підстав припинення такого зобов'язання.

Судом першої інстанції не спростовано твердження позивача про те, що факт підвищення відсоткової ставки було відомо лише позичальнику за кредитним договором - ОСОБА_5, що призвело до збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_4 без її згоди.

Суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правовий висновок Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15 та не звернули увагу на те, що передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк припинення поруки закінчився 25 березня 2009 року.

У запереченні на вказану касаційну скаргу відповідач просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_4 та залишити в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

ПАТ «Мегабанк» як правонаступник ВАТ «Мегабанк» зазначає, що доводи касаційної скарги позивача про невстановлення судом апеляційної інстанції підстав припинення поруки за кредитним договором, а помилкове посилання на рішення Тернопільського районного суду Тернопільської області від 04 листопада 2010 року, в якому не зазначено обставин та підстав такого зобов'язання, є необґрунтованими, оскільки ВАТ «Мегабанк» звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості. Суд, з урахуванням установлених обставин та наданих сторонами доказів, задовольнив позов ВАТ «Мегабанк», стягнувши з позичальника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_4 заборгованість за договором №22-19ПВ/2008 від 26 лютого 2008 року.

Відповідач заперечує доводи касаційної скарги про порушення ВАТ «Мегабанк» строків, передбачених частиною четвертою статтею 559 ЦК України, оскільки умовами договору поруки №34-19П/2008 від 25 лютого 2008 року встановлено строк його дії до 25 лютого 2028 року.

Відповідачем на адресу ОСОБА_4 направлено досудове попередження №04/75 від 09 лютого 2009 року, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи.

З урахуванням правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 лютого 2014 року у справі №6-160цс13, на зміну умов основного договору, внаслідок якого обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 24 квітня 2016 року зазначив, що у разі зміни розміру ануїтетного платежу чи зміни процентної ставки за договором без згоди поручителя, підставою для припинення поруки за частиною першою статті 559 ЦК України може стати не будь-яка зміна розміру ануїтетного платежу чи процентної ставки за кредитним договором, а лише така, що призвела до зміни розміру основного зобов'язання, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя.

Позивач, подаючи позов про припинення зобов'язань за договором поруки, намагається уникнути відповідальності за порушення умов зазначеного договору, укладеного для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №22-19ПВ/2008 від 26 лютого 2008 року.

ВДВС Тернопільського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження на примусове виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про стягнення зі ОСОБА_4 на користь ПАТ «Мегабанк» суми боргу. Задоволення позову про припинення зобов'язання за договором поруки призведе до затягування стягнення заборгованості в межах виконавчого провадження.

У вказаному запереченні ПАТ «Мегабанк» зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про припинення зобов'язань за договором поруки.

19 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Мегабанк», третя особа - ОСОБА_5, про припинення зобов'язання за договором поруки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2017 року.

16 червня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ОСОБА_4 без задоволення, а судових рішень - без змін.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 26 лютого 2008 року між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №22-19ПВ/2008, відповідно до умов якого останній отримав кредит в іноземній валюті у сумі 27 000,00 доларів США на строк з 26 лютого 2008 року до 25 лютого 2028 року зі сплатою 12% річних.

На забезпечення виконання вказаного зобов'язання 26 лютого 2008 року між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №34-19П/2008-п, згідно із яким остання зобов'язалася відповідати перед кредитором як солідарний боржник за виконання ОСОБА_5 зобов'язання за кредитним договором.

Прийняття Правлінням Національного банку України Постанови №107 від 21 квітня 2008 року «Про регулювання грошово-кредитного ринку» призвело до значного збільшення вартості грошово-кредитних ресурсів. ПАТ «Мегабанк» повідомив ОСОБА_5, що з 29 серпня 2008 року процентну ставку за кредитним договором №22-19ПВ/2008 підвищено до 14,50% річних.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_5 зобов'язання за кредитним договором станом на 01 жовтня 2010 рік утворилась заборгованість у сумі 316 479,67 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2010 року кредитний договір №22-19ПВ/2008 розірвано. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за вказаним кредитним договором.

Зазначене рішення набрало законної сили та не було оскаржене поручителем ОСОБА_4, у встановленому законом порядку.

На виконання цього рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 08 грудня 2010 року видано виконавчий лист №2-10769/10, який був пред'явлений стягувачем до ВДВС Тернопільського районного управління юстиції для примусового виконання.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що підстави пред'явлення позову про припинення поруки передбачені частиною четвертою статті 559 ЦК України відсутні, оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2010 року розірвано кредитний договір №22-19ПВ/2008 від 26 лютого 2008 року, укладений між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_5 Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором №22-19ПВ/2008 від 26 лютого 2008 року в розмірі 316 479,67 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за договором іпотеки від 26 лютого 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського РНО за реєстровим №678 у розмірі 50 715 грн. Заборгованість стягнуто, зокрема, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5

Вказане рішення набрало законної сили та не було оскаржене поручителем ОСОБА_4 у встановленому законом порядку.

Доводи касаційної скарги про те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2010 року не досліджувався факт припинення поруки, зокрема щодо зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, не заслуговують на увагу, оскільки цим рішенням стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором від 26 лютого 2008 року у розмірі 316 479,67 грн, яке підлягає виконанню, та зводяться до переоцінки доказів у справі і до незгоди заявника із судовими рішеннями.

З огляду на встановлені судами у справі фактичні обставини, Верховний Суд дійшов висновку про обґрунтованість висновку судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в позові, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволено вимоги кредитора до поручителя, тому підстави для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України відсутні.

Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не встановлює обставини справи та не оцінює докази у справі.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги не свідчать про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, тому Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик