Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 337/3821/17Головуючий у 1-й інстанції Нещеретна Л.М.
Пр. № 22-ц/778/1971/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», треті особи - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондарь Ірина Михайлівна, Хортицький відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому на підставі ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», пп.1.1., 1.2. п. 1, пп. 2.3. п. 2, пп.3.1., 3.4, 3.5 п. 3 глави 16 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, ст. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 р. №1172 (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 2075 від 11.11.99, № 693 від 24.04.2000, № 1602 від 29.11.2001 тощо) просив визнати виконавчий напис № НВА 284745, вчинений 03.10.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондарь І.М., зареєстрованим за р. № 8640 про стягнення грошових коштів у розмірі 2642325,84 грн. з ОСОБА_3, які є його боргом за кредитним договором № ZPONGA00000091 від 04.04.2007 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, під час звернення до нотаріуса відповідач порушив умови безспірності заборгованості, за якою може бути звернуто стягнення на майно, в тому числі кошти боржника, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом, а також порушено строки для його вчинення. Вважав, що за наявності декількох рішень, ухвалених раніше на користь відповідача за цим самим кредитним договором у період з 2009 року, а також з урахуванням спливу більше трьох років з дня виникнення права на звернення до нотаріуса, виконавчий напис не може вважатися таким, що вчинений відповідно до закону.

Також зазначав, що 20 лютого 2009 року Вільнянським районним судом Запорізької області було ухвалено рішення у справі № 2-295/2010 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04.04.2007 року станом на 09.01.2009 року у розмірі 934760,75 грн. Зі змісту позовної заяви, яка була предметом розгляду вказаної справи, рішення за якою ухвалено 20.02.2009 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 перед кредитором - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» визначена кредитором станом на 09 січня 2009 року, отже право вимоги у кредитора виникло щонайменше з цієї дати. В той час як до нотаріуса з заявою про вчинення виконаного напису відповідач звернувся зі спливом 9 (дев'яти) років після виникнення права вимоги.

Ухвалою суду першої інстанції від 04 жовтня 2017 року (т.с. 1 а.с. 17) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача відкрито.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2018 року (т.с. 1 а.с. 148-151) позов ОСОБА_3 у цій справі задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис НВА 284745, вчинений 03.10.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондарь І.М., зареєстрований за р. № 8640 про стягнення грошових коштів у розмірі 2642325,84 грн. з ОСОБА_3, які є його боргом за кредитним договором № ZPONGA00000091 від 04.04.2007 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Стягнуто з Банку на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 640,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 154-161) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, вирішити питання щодо розподіл судових витрат та віднесення таких на рахунок відповідача.

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, його нормами правильно керувався суд першої інстанції при розгляді цієї справи після 15.12.2017 року та ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі, саме його нормами має також керуватись апеляційний суд при апеляційному перегляді законності та обґрунтованості останнього.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується (п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 165) апеляційне провадження у цій справі відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 167) з урахуванням навантаженості судді - доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад, (в Апеляційному суді Запорізької області замість 71 судді за штатом фактично працює 20 суддів, з яких: 13 суддів - у цивільній палаті з розгляду цивільних справ), а також відпустки колегії суддів та судді-доповідача у період з 04.06.2018 року по 13.07.2018 року включно (довідка т.с. 1 а.с. 207).

Позивач ОСОБА_3 через свого представника подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (т.с. 1 а.с. 187-189).

Треті особи - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондарь І.М. та Хортицький ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надали апеляційному суду пояснення на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (т.с. 1 а.с. 193-198, 208)

17 липня 2018 року Банк подав апеляційному суду лист (т.с. 1 а.с. 218), за змістом якого з 21.05.2018 року назву Банку змінено на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», що Банк просив враховувати при розгляді всіх справ за участю Банку.

У судовому засіданні 19 липня 2018 року розгляд цієї справи по суті розпочато: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, у розгляді цієї справи оголошено перерву у зв'язку із витребуванням ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 223) у Вільнянського районного суду Запорізької області:

- матеріалів цивільної справи № 2-295/09 за позовом ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та розірвання кредитного договору для огляду у цій справі,

- та належним чином завіреної копію остаточного судового рішення, ухваленого у цій справі, для долучення до матеріалів цієї справи.

На виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду Вільнянський районний суд надав апеляційному суду наступну інформацію та матеріали (т.с. 1 а.с. 238-242, 245-250) цивільна справа № 2-295/09 за позовом ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та розірвання кредитного договору була видана з архіву суду судді Вільнянського районного суду Запорізької області Кофанову М.В. ще 17.12.2014 року та досі перебуває у провадженні останнього, який перебуває на теперішній час у відпустці, (ухвалою від 28.07.2010 року заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20.02.2009 року скасовано, ухвалою суду від 19.05.2011 року провадження у цій справі зупинено до набрання законної сили рішенням в іншій цивільній справі № 2-758/11 за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК про визнання кредитного договору недійсним, яка перебуває у провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя).

У судове засідання 30 серпня 2018 року повідомлені апеляційним судом належним чином про час і місце розгляду цієї справи (т.с. 1 а.с. 234-237) позивач ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондарь І.М. та представник третьої особи Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Позивач ОСОБА_3 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, треті особи подали апеляційному суду клопотання про розгляд цієї справи за їх відсутністю та відсутністю їх представників (т.с. 1 а.с. 228-229, 232).

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_3, третьої особи - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондарь І.М. та представника третьої особи Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.12017 року, ухвалив клопотання третіх осіб у цій справі задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх нез'явившихся учасників цієї справи за присутністю представників сторін: представника позивача ОСОБА_3 за довіреністю (тс. 1 а.с. 13) ОСОБА_5 та представника Банку за довіреністю (т.с. 1 а.с. 52) Якушева С.О.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та матеріали іншої цивільної справи № 2-295/09, надані Вільнянським районним судом Запорізької області на виконання ухвали апеляційного суду у цій справі (т.с. 1 а.с. 238-242, 245-250), апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача ОСОБА_3 у цій справі у повному обсязі, керувався ст. 144, 258, 263, 265, 268 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 03 жовтня 2016 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондарь І.М. на підставі п. 19 ч. 1 ст. 34, ст.ст. 87 - 89 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8640, про стягнення грошових коштів у розмірі 2642325,84 грн. з ОСОБА_3, які є його боргом за кредитним договором № ZPONGA00000091 від 04.04.2007 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (копія т.с. 1 а.с. 7).

Постановою державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 03.08.2017 було відкрито виконавче провадження ВП № 54431582 про примусове виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса (т.с. 1 а.с. 38).

За загальним правилом ст.ст. 15 - 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

В свою чергу, згідно з п. 2 Переліку документів, стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин провадиться на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вирішуючи питання про дотримання строків при вчиненні вищезазначеного виконавчого напису, суд першої інстанції правильно зазначав у цій справі наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із закінченням строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи норми ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Крім того, з огляду на положення ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», які слід вважати спеціальною нормою для застосування до даних спірних правовідносин, вбачається що виконавчий напис може бути вчинено виключно за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Однак, як правильно було встановлено судом першої інстанції, зокрема, з рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2009 року у справі № 2-295/2010, яке на час розгляду цієї справи судом першої інстанції вже було скасовано ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.07.2010 року, нового не ухвалено, оскільки провадження досі зупинено у цій справі, починаючи з 19.05.2011 року, (т.с. 1 а.с. 8, 247-249,) у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за цим самим кредитним договором, а також зі змісту позовної заяви, яка була предметом розгляду вказаної справи, розмір заборгованості позивача ОСОБА_3 перед кредитором - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 09.01.2009 року вже був визначений у розмірі 934760,75 грн., отже право вимоги у кредитора виникло з цієї дати. В той же час, до нотаріуса з заявою про вчинення виконаного напису відповідач звернувся зі спливом 9 (дев'яти) років після виникнення права вимоги.

Крім того, з огляду на виконавчий напис також вбачається, що строк, за який провадиться стягнення (т.с. 1 а.с. 7), становить 9 (дев'ять) років 3 (три) місяці та 8 (вісім) днів, а саме: з 04.04.2007 року по 12.07.2016 року, тобто прострочення основного боргу наступило раніше 03.10.2013 року, поза межами трирічного строку позовної давності до дня вчинення виконавчого напису № 8640 від 03.10.2016 року.

Крім того, розмір заборгованості, визначений письмовою вимогою, надісланою боржнику 20.09.2016 року (т.с. 1 а.с. 78-80) та щодо якої не має доказів її отримання або повернення як не врученої, суттєво різниться від розміру, визначено під час подання заяви до нотаріуса про вчинення оспорюваного виконавчого напису (т.с. 1 а.с. 2).

Також зі змісту виконавчого напису не вбачаться, за який період задоволено вимогу в частині стягнення комісії, та чи відповідає цей строк строку, за який може бути задоволено таку вимогу кредитора, що також є порушенням вимог, передбачених п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Крім того, суд першої інстанції правильно вважав необґрунтованими посилання Банку, як відповідача, на дотримання ним строків, який, на його думку, має обчислюватись з 14.06.2014 року - дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду Запорізької області у справі № 314/3727/13-ц (т.с. 1 а.с. 9), оскільки, така думка є помилковою та не відповідає закону.

З урахуванням положень ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається пред'явленням особою позову до боржника та починає свій перебіг заново з наступного дня, після дати пред'явлення позову, а не з дня набрання рішенням, ухваленим внаслідок розгляду такої справи законної сили.

Від так, приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Бондарь І.М. не звернула уваги на те, що з дня виникнення права вимоги минуло значно більше трьох років за вимогою про стягнення основного боргу, а також на відсутність підстав для визнання заборгованості безспірною, та вчинила виконавчий напис, в якому з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з 04.04.2007 року по 12.07.2016 року, тобто за період 9 років 3 місяці та 8 днів, а також на те, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано всіх необхідних документів, передбачених Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вищезазначений позов позивача у цій справі підлягає задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги Банку є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію Банку, як відповідача у цій справі, та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Випадки, встановлені ст. 82 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, для звільнення Банку, як відповідача у цій справі, від доказування, відсутні.

Банк не надав суду першої інстанції у цій справі належних, допустимих доказів у спростування позову позивача у цій справі та в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Банку.

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі є інформація та матеріали із цивільної справи № 2-295/09 за позовом ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та розірвання кредитного договору (т.с. 1 а.с. 238-242, 245-250), надані Вільнянським районним судом Запорізької області на виконання ухвали апеляційного суду у цій справі, та якими підтверджується той факт, що рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2009 року у справі № 2-295/2010 на час розгляду цієї справи судом першої інстанції вже було скасовано ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.07.2010 року, нового не ухвалено, оскільки провадження досі зупинено у цій справі, починаючи з 19.05.2011 року.

Однак, цим не спростовуються правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставині цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, вирішено питання про розподіл понесених судових витрат сторін, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, у разі відмови Банку у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі у повному обсязі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 960,00 грн. (т.с. 1 а.с. 158), сплаченого ними при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст.ст. 12, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п. п. 8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складений 04.09.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.