Ухвала

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 210/1699/16-ц

провадження № 61-14614св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», підписану адвокатом ОСОБА_5, на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року у складі судді Вікторович Н. Ю. та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі -

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про визнання незаконним та скасування наказу про простій не з вини працівника, стягнення недоотриманої заробітної плати.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що починаючи з

01 липня 2000 року ОСОБА_4 працював на посаді прохідника (підземного) 5-го розряду дільниці № 12 шахти «імені Артема» ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Після проходження ним періодичного медичного огляду в поліклініці гірничого департаменту підприємства, йому було видано довідку № 23-55 від 31 липня 2013 року, в якій містився висновок про його непридатність для роботи за професією підземного прохідника та рекомендаціями працювати в умовах поза вібрацією, фізичними навантаженнями, підняттям та переміщенням вантажів, нахилами тулуба та переохолодженням.

Такі ж висновки та рекомендації містилися і в аналогічних довідках, виданими йому за результатами подальших періодичних медичних оглядів № 19-43 від 13 серпня 2014 року та № 18-33 від 11 червня 2015 року.

На підставі довідки № 23-55 від 31 липня 2013 року відповідач видав наказ

від 14 лютого 2014 року № 222 «Про простій не з вини працівника та визначення дислокації робочого місця», яким час його знаходження на підприємстві з 10 лютого 2014 року визначався як простій не з вини працівника та виплата заробітної плати йому здійснювалась в розмірі 100 % тарифної ставки присвоєного йому розряду по професії прохідник (підземний) 5-го розряду дільниці № 12 (нарізної) шахти «імені Артема».

Наказом від 30 грудня 2015 року № 1317/л його було звільнено у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що визначення відповідачем періоду знаходження його на роботі з 10 лютого 2014 року по 30 грудня 2015 року, як простій, не відповідає вимогам діючого трудового законодавства, оскільки відсутній сам факт простою, відсутні умови, передбачені законом для його визначення та впровадження, уточнивши позовні вимоги, просив суд скасувати наказ

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 14 лютого 2014 року № 222 «Про простій не з вини працівника та визначення дислокації робочого місця» та стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь недоотриману заробітну плату за період з 10 лютого 2014 року по 30 грудня 2015 року в сумі

83 355,85 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 14 лютого 2014 року № 222 «Про простій не з вини працівника та визначення дислокації робочого місця».

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_4, недоотриману заробітну плату за період з 10 лютого 2014 року по 30 грудня 2015 року, в сумі 83 355,85 грн.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Постановою апеляційного суду Донецької області від 12 лютого 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» задоволено частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року в частині розміру недоотриманої заробітної плати, стягнутої з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_4 змінено, зменшено його з 83 855,85 грн до 72 384,60 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

05 березня 2018 року представник ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг» -

ОСОБА_5 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 лютого

2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

25 квітня 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду відзив, в якому просить касаційну скаргу представника

ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг» - ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», підписану адвокатом

ОСОБА_5, на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про визнання незаконним та скасування наказу про простій не з вини працівника, стягнення недоотриманої заробітної плати, підлягає закриттю з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 83 355,85 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Доводи заявника про те, що дана справа має суспільний характер та має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики у роботі підприємства в питаннях застосування чинного трудового законодавства, оскільки відповідач є великим містообразуючим підприємством, на якому працюють більше 25 тисяч працівників, та яке чітко дотримується норм трудового законодавства є безпідставними.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (Levages Prestations Services

v. France, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; Brualla Gomez De La Torre v. Spain, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», підписану адвокатом ОСОБА_5, на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від

23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про визнання незаконним та скасування наказу про простій не з вини працівника, відкрито помилково, оскільки зазначені судові рішення не підлягають оскарженню в касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України, а тому підлягає закриттю.

Керуючись статтею 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про визнання незаконним та скасування наказу про простій не з вини працівника, стягнення недоотриманої заробітної плати за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», підписану адвокатом ОСОБА_5, на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська