Справа № 419/1109/18
Провадження № 2/419/290/2018
31 серпня 2018 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді - Іванової О. М.,
при секретарі - Логвиновій О. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька, третя особа: Служба у справах дітей Новоайдарської районної державної адміністрації, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька, третя особа: Служба у справах дітей Новоайдарської районної державної адміністрації
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 26.07.2008 року вони з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилась дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 14.03.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. На теперішній час малолітня ОСОБА_3 проживає разом з позивачем. Відповідач проживає окремо, стосунків з позивачем та дочкою не підтримує.
На теперішній час позивач ОСОБА_1 має намір виїхати за межі України разом з дочкою ОСОБА_3 з метою оздоровлення останньої, однак батько малолітньої дитини - ОСОБА_2, який є відповідачем у справі, добровільного дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України не надає, до нотаріуса для оформлення відповідних документів звертатись відмовляється.
Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Російської Федерації, Турецької Республіки, Республіки Болгарія, перетин лінії розмежування тимчасово окупованих територій Луганської та Донецької областей та повернення до України її малолітньої дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі її матері - ОСОБА_1, без згоди та супроводу батька малолітньої дитини - ОСОБА_2, строком на три роки.
Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, заперечень проти вирішення справи при заочному розгляді справи не надала (а.с. 28).
Представник третьої особи Служби у справах дітей Новоайдарської районної державної адміністрації - Труняков Є.С. в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с. 26).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У відповідності до положень частини до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що з 26.07.2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7). 14.03.2013 року рішенням Станично - Луганського районного суду Луганської області шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6).
Згідно з копією довідки №2277, виданою 18.12.2017 року Передільською сільською радою ОСОБА_1 мешкає в АДРЕСА_1, та має на утримані дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яка проживає разом з нею за вищевказаною адресою (а.с.10).
Відповідач проживає окремо, стосунків з позивачем та дочкою не підтримує, що підтверджується копією акту від 18.12.2017 року, наданою депутатом Передільської сільської ради (а.с.11), згідно з яким ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2013 року по теперішній час.
На теперішній час позивач ОСОБА_1 має намір виїхати за межі України разом з дочкою ОСОБА_3 з метою оздоровлення останньої, однак батько малолітньої дитини - ОСОБА_2, який є відповідачем у справі, добровільного дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України не надає, до нотаріуса для оформлення відповідних документів звертатись відмовляється.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до п. 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 14.04.2017 № 222 - ог, в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.
Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
Відповідно до п. 4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків або пред'явлення його нотаріально засвідченої копії.
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон та її переміщення через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачає обмеження на виїзд з України з міркувань безпеки громадян. Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 з наступними змінами та доповненнями, у згоді на виїзд за межі України повинні бути зазначені держава прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач вказала держави прямування та відповідний часовий проміжок перебування в цих державах.
Суд приймаючи рішення, повинен бути впевненим в тому, що зазначена подорож за кордон, не завдасть шкоди дитині, її інтересам і не буде порушувати права батька на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Таким чином, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків, батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.
Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Зважаючи на те, що позивач висловила стійке волевиявлення, направлене на тимчасове вивезення малолітньої дитини за кордон, зазначивши держави прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цих державах, відповідач у жодне судове засідання не з`явився, доказів на спростування доводів позивача не надав, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі ст. ст. 141, 153, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька, третя особа: Служба у справах дітей Новоайдарської районної державної адміністрації - задовольнити.
Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Російської Федерації, Турецької Республіки, Республіки Болгарія, а також дозвіл на перетин лінії розмежування тимчасово окупованих територій Луганської та Донецької областей та повернення до України її малолітньої дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на 3 (три) роки у супроводі її матері - ОСОБА_1, без згоди та супроводу її батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий суддя О. М. Іванова