Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 755/6059/16-ц

провадження № 61-27617 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «ПриватБанк»;

відповідачі - ОСОБА_3;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2017 року у складі судді Семенюк Т. А.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитним договором від 29 грудня 2009 року у розмірі 19 314 грн 17 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 1 971 грн 43 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 13 046 грн 83 коп.; пеня та комісія у розмірі 2 900 грн; штраф (фіксована складова) у розмірі 500 грн; штраф (процентна складова) у розмірі 895 грн 91 коп.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 9 червня 2016 року у складі судді Савлук Т. В. у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банком не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписана позичальником, не може вважатись договором у розумінні положень статті 626 ЦК України, оскільки не містить відомостей про досягнення згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, відомостей про зобов'язання банку надати грошові кошти (кредит), розміри кредиту та умови кредитування, зобов'язання позичальника повернути кредит та сплатити проценти.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 9 червня 2016 року відмовлено з підстав пропуску строку апеляційного оскарження з неповажних причин.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 9 червня 2016 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Останньою ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 9 червня 2016 року відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» вимоги ухвали апеляційного суду від 18 травня 2017 року про залишення його апеляційної скарги без руху не виконало, а саме викладені банком підстави пропуску строку апеляційного оскарження є неповажними.

У серпні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати й направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволена, ухвала апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 9 червня 2016 року скасована, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Проте судом апеляційної інстанції вимоги суду касаційної інстанції не виконано і повторно відмовлено у відкритті апеляційного провадження з тих самих підстав безмотивно. Разом з тим, представник банка не був присутній при проголошенні заочного рішення. Копія повного тексту рішення суду отримана представником банку лише 15 липня 2016 року, про що міститься відмітка суду першої інстанції на останньому аркуші рішення суду. Таким чином строк на апеляційне оскарження рішення суду закінчується 25 липня 2016 року, а апеляційна скарга була подана банком 20 липня 2016 року. Тобто протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду, з незначним пропущеним строком. Банк вважав ці підстави поважними для забезпечення його доступу до правосуддя й оскарження рішення суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до частини першої статті 73, частини третьої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційний суд за заявою особи може поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у разі наявності поважних причин пропущення цього строку.

Судом установлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк», отримавши 15 липня 2016 року повний текст заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 9 червня 2016 року, подало 20 липня 2016 року апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, яку ухвалою апеляційного суду м. Києва від 5 серпня 2016 року було залишено без руху та надано строк протягом тридцяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали усунути виявлені недоліки, а саме зазначити інші поважні причини пропуску строку апеляційного оскарження та надання відповідних доказів.

1 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду апеляційної інстанції із заявою про усунення недоліків поданої ним апеляційної скарги на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 9 червня 2016 року, у якій, посилаючись на несвоєчасне отримання копії судового рішення, просило визнати причини пропуску строку поважними та поновити його.

Проте причини поважності пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення апеляційним судом визнано неповажними і ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 9 червня 2016 року відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою апеляційного суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог процесуального закону вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року не виконав; належним чином не перевірив доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що представник банка у судовому засіданні при проголошенні рішення суду не був присутній, апеляційну скаргу подано протягом десяти днів з дати отримання повного тексту рішення суду, а пропущений строк є незначним.

При цьому апеляційний суд не врахував таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України в редакції Закону від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до положень статті 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право апеляційного оскарження.

Визнавши причини пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними, апеляційний суд не врахував доводів ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що пропуск строку апеляційного оскарження є незначним і пов'язаний з тим, що поштову кореспонденцію (копію рішення суду) отримав неповноважний представник банку.

При цьому апеляційний суд не звернув уваги на те, що норми ЦПК України 2004 року не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, так як вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України 2004 року та закріплених у статті 13 цього Кодексу.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення пункту 10 частини першої статті 293 ЦПК України 2004 року у взаємозв'язку з положеннями пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 293 ЦПК України 2004 року).

Отже, доводи, наведені в касаційній скарзі, підлягають перевірці, оскільки судові процедури повинні бути справедливими (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), так як особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення і формальне обмеження у праві на апеляційне оскарження завдає шкоди суті праву на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», рішення від 28 жовтня 1998 року) та у справі Miragall Escolano and others v. Spain («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», рішення від 13 січня 2000 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у справі «Воловік проти України» (рішення від 6 грудня 2007 року) нагадує, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов'язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду.

Апеляційний суд на наведене вище уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому апеляційний суд грубо порушив вимоги частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2017 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк