Ухвала

Іменем України

06 липня 2018 року

місто Київ

справа № 200/21019/15-ц

провадження № 61-38177ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко ВалентинаВолодимирівна,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_9 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року у складі судді Женеску Е. В. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Демченко Е. Л., Пищиди М. М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко ВалентинаВолодимирівна, про визнання недійсним договору та витребування майна з чужого володіння,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває згадана цивільна справа № 200/21019/15-ц, в межах розгляду якої представником позивача подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено частково. Судом накладено арешт на 15/100 частин житлового будинку НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_9 та знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці, розміром 581, 0 кв. м, з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами. На зазначеній ділянці в цілому розташовані: літ. А-2- житловий будинок, житловою площею 167, 4 кв. м, літ. Б-2 житловий будинок, житловою площею 43, 10 кв. м, літ. В - сарай, літ. Г гараж, літ. Д сарай, № 1, 2 огорожі, І, ІІ мостіння.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

08 червня 2018 року ОСОБА_9 із застосуванням засобів поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом з тим, за правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Під час вирішення заяви про забезпечення позову суд першої інстанції керувався цивільним процесуальним законом в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року (далі - ЦПК України 2004 року), а тому Верховний Суд перевіряє оскаржувані судові рішення на предмет їх відповідності вимогам процесуального закону в наведеній редакції.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом частин першої та третьої статті 151 ЦПК України 2004 року суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 152 ЦПК України).

Згідно із частиною третьою зазначеної статті види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно з договором дарування, серія та номер 1705, посвідченим 30 липня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю. В., ОСОБА_5 здійснила відчуження 15/100 частини житлового будинку ОСОБА_6

02 жовтня 2015 року ОСОБА_6 здійснила відчуження зазначеного нерухомого майна ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2235, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В. В.

05 лютого 2016 року ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_5 здійснили відчуження 15/100 частин та, відповідно, 23/100 частин будинку НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1, (остання частка належала ОСОБА_5 на підставі дубліката договору дарування, серія та номер: 671/НАМ № 155541 від 31 березня 2015 року) за договором дарування, серія та номер: 162, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л. В., на користь ОСОБА_8

02 лютого 2017 року ОСОБА_8 здійснила відчуження 38/100 частин будинку в АДРЕСА_1, ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу, серія та номер 305, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О. В.

Згідно з матеріалами касаційної скарги заявника ОСОБА_4, звертаючись до суду з позовом, просив визнати частково недійсним договір дарування відносно 15/100 частини житлового будинку та витребувати це майно у ОСОБА_9

Обґрунтовуючи висновок про задоволення заяви про забезпечення позову, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що спір виник з приводу незаконного, за твердженням позивача, заволодіння 15/100 частини житлового будинку НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці, розміром 581 кв. м, з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами. Подальше відчуження майна може покласти на позивача тягар його витребування від третіх осіб, що може привести до утруднення виконання рішення у випадку задоволення позову.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року у складі судді Женеску Е. В. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Демченко Е. Л., Пищиди М. М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко ВалентинаВолодимирівна, про визнання недійсним договору та витребування майна з чужого володіння відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик