Справа № 635/1497/18
Провадження № 2/638/3057/18
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Грищенко І.О.
за участю секретаря Самогньозд О.І., ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про визнання права власності на рухоме майно за набувальною давністю,
У С Т А Н О В И В :
06.04.2018 року позивач через свого уповноваженого представника в особі Лаєвської М.Л ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на рухоме майно- автомобіль марки Volkswagen Passat, 1995 року випуску за набувальною давністю.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 1959 року. Відповідно до даних довідки МСЕК № 125 від 10 лютого 2005 року ОСОБА_3 був інвалідом II групи від професійного захворювання, мав медичні показники для отримання автомобіля. Дарчим листом від імені ОСОБА_4 21 квітня 2005 року Головному управлінню зраді та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації в якості гуманітарної допомоги було передано автомобіль марки Volkswagen Passat, 1995 року випуску. Протоколом № 26/ГД-2619/К засідання Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 16 червня 2005 року, на підставі листа комісії при ОДА, дарчої від 21 квітня 2005 року, довідки МСЕК, черги № 1813, вищевказаний автомобіль був визнаний гуманітарною допомогою для передачі його інваліду II групи ОСОБА_3 Автомобіль з 16 червня 2005 року фактично був переданий ОСОБА_3 , але документальне оформлення передачі автомобіля відбулося лише в 2007 році. Після смерті чоловіка вказаним автомобілем користувалась вона та її син, який нині померлий. Після смерті сина автомобіль залишився у неї в користуванні. Вважає, що наявні законні підстави для визнання за нею права власності на автомобіль за набувальною давністю, тому що вона добросовісно заволоділа майном , продовжує відкрито, безперервно володіти цим рухомим майном п"яти років.
Уповноважені представники позивач в судовому засіданні підтримали вимоги свого довірителя та просили їх задовольнити з підстав, наведених в їх обгрунтування.
Уповноважений представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та просила ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позову позивача з тих підстав, що у позивача не виникло права на вказане вище рухоме майно.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування свої вимог та заперечень, вивчивши матеріали справи у сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судовим розглядом справи встановлено та не заперечується сторонами, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 1959 року. Відповідно до даних довідки МСЕК № 125 від 10 лютого 2005 року ОСОБА_3 був інвалідом II групи від професійного захворювання, мав медичні показники для отримання автомобіля. Дарчим листом від імені ОСОБА_4 21 квітня 2005 року Головному управлінню зраді та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації в якості гуманітарної допомоги було передано автомобіль марки Volkswagen Passat, 1995 року випуску. Протоколом № 26/ГД-2619/К засідання Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 16 червня 2005 року, на підставі листа комісії при ОДА, дарчої від 21 квітня 2005 року, довідки МСЕК, черги № 1813, вищевказаний автомобіль був визнаний гуманітарною допомогою для передачі його інваліду II групи ОСОБА_3 Автомобіль 16 червня 2005 року фактично був переданий ОСОБА_3 , але документальне оформлення передачі автомобіля відбулося лише в 2007 році.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті автомобілем користувалися дружина та син померлого - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Наказом Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації «Про видачу автомобіля» № 106 від 02 квітня 2007 року було зафіксовано передачу автомобіля інваліду II групи ОСОБА_3
Позивачу по справі не було відомо про оформлення передачі автомобіля вже після смерті чоловіка. Вона разом з сином продовжувала відкрито користуватися автомобілем, вважаючи його спадщиною після смерті чоловіка.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син позивача - ОСОБА_5 , після смерті сина спірний автомобіль залишився у володінні лише позивача по справі.
В 2014 році відповідач звернувся до Харківського районного суду Харківської області із позовом про повернення автомобіля відповідно до п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року 999.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішенням було встановлено порушення порядку надання інвалідам автомобіля та роз`яснено, що для вирішення питання про вилучення автомобіля у ОСОБА_1 необхідно звертатися із позовом у порядку 1212 ЦК України.

Як вбачається з відповіді Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації від 15.05.2015 року, підстави для вилучення спірного автомобіля у Департаменту - відсутні.

Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з Постановою пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК), (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

Коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2011 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2011 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ІДК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови)

Судовим розглядом справи встановлено, що позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє автомобілем марки Volkswagen Passat, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , особи, які претендують на вказаний транспортний засіб - відсутні, у відповідача немає правових підстав для вилучення автомобіля з володіння позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 4,5,12.13,76-81,259,263,264,265 ЦПК України, ст.. 344 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про визнання права власності на рухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( адреса проживання відповідно до даних позову- АДРЕСА_1 , РНОКПП- НОМЕР_2 ) у порядку набувальної давності право власності на автомобіль Volkswagen Passat , 1995 року випуску, № кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя : І.О.Грищенко