РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючого - судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі - Ніколайчук А.В., за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 25 квітня 2008р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» правонаступник ПАТ «Альфа-Банк» був укладений Кредитний договір №800003718. Відповідно до Кредитного договору банк зобов'язався надати грошові кошти (кредит) в розмірі 40000,00 дол. США до 25.04.2018 року зі сплатою 13,80 % річних.

Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши ОСОБА_1, кредит у розмірі 40000,00 дол. США, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача.

У порушення умов Договору, ОСОБА_1, свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 05.09.2016 року мала прострочену заборгованість кредитом - 21850,85 дол. США, за відсотками - 6230,92 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості.

В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника, що випливають з Договору, відповідно до ст. 553 ЦК України 25.04.2008 року Закрите акціонерне товариство "Альфа- Банк" та ОСОБА_2 укладено договір поруки №800003718-П.

Ухвалою суду 14 листопада 2016 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

06.07.2017 року ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» заявлено зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору посилаючись на те, що При укладені кредитного договору банк не дотримався вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і письмово не повідомив про основні умови кредитування, чим позбавив можливості зробити свідомий і компетентний вибір щодо придбання фінансової послуги.

Банк навмисно не дотримуючись та грубо порушуючи встановлені вимоги діючого законодавства не виконав вказаних вимог, які визначені законом як істотні та необхідні.

Вищевказані вимоги законів і Правил, є істотними умовами кредитного договору, які складаються між позичальником і банком. Їх зміст та умови є такими, що можуть вплинути на рішення позивача про необхідність придбання послуги з надання кредиту та являються необхідними і обов'язковими для такого виду договорів.

Окрім того, зі змісту кредитного договору враховуючи специфіку наданої їй банком послуги, підковується її обмеженість в правах як позичальника. Обсяг визначених відповідачем в кредитному договорі прав і обов'язків, містить суттєву диспропорцію на користь відповідача, що суперечить принципу рівності сторін у договорі.

Валюта кредитного договору долар США і договір укладався на 10 років, позивач як споживач - (сторона кредитного договору, яка не може володіти необхідним і достатнім обсягом інформації в такій сфері як кредитування в іноземній валюті, та не може врахувати усіх валютних ризиків, зокрема збільшення курсу долара СІІІА стосовно гривні; встановленого НБУ офіційного курсу долара до гривні на момент укладення кредитного договору (5,0 грн.) і на момент пред'явлення позову - 5,6 грн., а відтак суми платежу за договором у гривнях як на момент укладення договору приблизно 10,0 грн., так і пред'явлення позову 15960,0 грн., яка є надмірно високою по відношенню до ціни в момент укладення договору.

Отже, банком в належній формі не була доведена необхідна інформація про необхідні умови кредитного продукту, оцінку можливих змін курсу іноземної валюти на майбутній час дії кредитного договору, а відтак банк, як сильна сторона договору, в порушення принципу добросовісності, фактично переклав шкідливі наслідки від невиконання своїх обов'язків щодо оцінки ризиків від надання валютного кредиту на споживача, як слабкої сторони договору, чим вніс істотний дисбаланс у права та обов'язки сторін за договором на шкоду споживача.

Враховуючи, що названі умови кредитного договору суперечать принципам свободи договору (п.3 ч.1ст. З ЦК України) і добросовісності (п. 6 ч. 1ст. З ЦК України); що на момент укладення договору умови не були позивачем враховані та були узгоджені внаслідок неналежної інформованості, в тому числі сторони банку; що названі умови вплинули на позивача можливість свідомого і компетентного вибору фінансової послуги як споживача; що у даному випадку зміна ринкових умов, які впливають на сукупну вартість кредиту у гривнях (різке підняття курсу долара США стосовно гривні), фактично призводить і зміни ціни послуги (у бік її підвищення), а відтак умов кредитного договору в частині суми нового боргу; що такі положення договору надали явну перевагу банку, внаслідок чого є явно важливими для позивача; що без названих умов ОСОБА_1, як позичальник, не могла укласти спірний договір підлягає визнанню недійсним.

Просить суд визнати недійсним Кредитний договір №800003718 від 25.04.2008р., укладений між нею та акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступник ПАТ «Альфа-Банк»).

Ухвалою суду 06.07.2017 року відкрито провадження за зустрічним позовом та об'єднано в одному провадженні первісний позов з зустрічним.

25.07.2017 року ухвалою суду призначено судово - бухгалтерську експертизу з переліком питань.

04.09.2018 року поновлено провадження по справі на підставі висновку експертизи.

Ухвалою суду 06.12.2018 року закрито провадження в частині позовних вимог за позовом публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2.

В судовому засіданні представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог, заперечив проти позовних вимог.

В судове засідання з'явилася представник відповідача, заперечила проти позовних вимог, підтримала зустрічні позовні вимоги, надала суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, зустрічний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 квітня 2008р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» правонаступник ПАТ «Альфа-Банк» був укладений Кредитний договір №800003718. Відповідно до Кредитного договору банк зобов'язався надати мені грошові кошти (кредит) в розмірі 40000,00 дол. США до 25.04.2018 року зі сплатою 13,80 % річних.

Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши ОСОБА_1, кредит у розмірі 40000,00 дол. США, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача.

У порушення умов Договору, ОСОБА_1, свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 05.09.2016 року мала прострочену заборгованість кредитом - 21850,85 дол. США, за відсотками - 6230,92 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Вказані обставини підтверджуються: кредитним договором; розрахунком заборгованості.

Згідно ст.1054 ЦК України "За кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти".

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом не беруться до уваги пояснення представника відповідача щодо неправомірного розрахунку банку про нарахування відсотків, так як зазначені обставини не підтверджуються жодними доказами.

Також, судом не беруться до уваги дані висновку судово - економічної експертизи №2591 від 14.08.2018 року, так як оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявив додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та виконував його умови, що свідчить про прийняття ним таких умов.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість 28081,77 дол. США, а саме: за кредитом - 21850,85 дол. США, по відсотках - 6230,92 дол. США та судовий збір у розмірі 10863,77 грн.

Що стосується зустрічних вимог про визнання кредитного договору недійсним то загальні підстави недійсності правочину встановлені статтею 215 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні підстави недійсності правочину встановлені статтею 215 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним відповідно до положень статтей 203, 215, 230 ЦК України - як укладений унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статтей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької діяльності банку та несправедливих умов договорів, оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними, а позивач не довів введення його в оману під час укладення договорів, оскільки перед їх підписанням він мав можливість ознайомитися з текстами та умовами договорів та власноручно їх підписати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року, справа № 6-1341цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Показання представника відповідача ОСОБА_1, що перед укладенням договору споживач був позбавлений права на отримання повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про вищевказані умови кредитування, сукупну вартість споживчого кредиту, що позбавило його можливості свідомого та компетентного вибору не знайшли підтвердження у судовому засіданні та спростовуються дослідженими доказами у судовому засіданні.

Також, на думку суду, помилковий є висновок позивача за зустрічним позовом, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними а також, що умова кредитного договору щодо плати Споживачем за обслуговування кредиту є несправедливою.

Суд вважає, що твердження позивача за зустрічним позовом, що сукупна вартість кредиту є заниженою та не відповідає реальній сукупній вартості кредиту, що відсоткова ставка не відповідає умовам даного договору, а також те, що сума щомісячного платежу не відповідає відсотковій ставці кредитного договору та є завищеною не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Зважаючи на викладене суд вважає, що представником позивача за зустрічним позовом не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів щодо порушення прав позивача укладеним кредитним договором, не встановлено порушення таких прав і у судовому засіданні тому позов є необґрунтований та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» () заборгованість у розмірі 28081,77 дол. США, а саме: за кредитом - 21850,85 дол. США, по відсотках - 6230,92 дол. США та судовий збір у розмірі 10863,77 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. Стефанишин