АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 липня 2018 року

м. Харків

Справа № 645/861/18 (категорія: сімейні)

Провадження № 22ц/790/3895/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого: - Кіся П.В.,

суддів - Хорошевського О.М.

- Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року (суддя Ульяніч І.В.)

у цивільній справі №645/861/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-

встановив:

20.02.2018 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі ? від всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначає, що 06 серпня 1995 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб.

Вона з відповідачем має спільну дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2014 року шлюб було розірвано.

Після розірвання шлюбу неповнолітній син мешкає разом з нею.

Відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку щодо утримання дитини, матеріально допомагає час від часу, у вихованні дитини приймає участь епізодично.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 07 травня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_3 08.06.2018 року подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити рішення суду першої інстанції та стягнути на її користь аліменти в розмірі ? від всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 посилалася на неповне з'ясовання судом обставини, які мають значення для справи, на невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, на ухвалення рішення, яке у подальшому зашкодить інтересам дитини.

Позивач вказувала, що матеріалами справи не містять даних для висновку суду про те, що відповідач має на утриманні ще одну дитину, що на її утримання надає матеріальну допомогу у розмірі 600-800 грн. на місяць, що утримує матір пенсіонера, яка потребує лікування.

Також на її думку судом першої інстанції безпідставно взято до уваги нічим не підтверджену заява відповідача про те, що між ними, начебто, існувала домовленість про надання їй відповідачем матеріальної допомоги у розмірі 1/6 всіх видів доходів.

У відповідності до статті 367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 368 ЦПК України, з урахуванням того, що будь-яких клопотань про необхідність виклику сторін у судове засідання не надходило, розглядає скаргу, за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 180, 182, 183 СК України та виходив з обовязку батька утримувати своїх дітей, в тому число і іншу дитину, народжену поза шлюбом, а також обов'язку утримання непрацездатної матері.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, при недоведеності обставин, на які посилався відповідач та які мають значення для справи, а тому з ними погодитися з ними в частині визначення судом розміру частки аліментів не можна.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Поза увагою суду залишилась та обставина, що відповідачем та його представником не надано суду доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилався і за умови доведеності яких суд мав би підстави визначити вказаний у рішенні розмір аліментів.

Крім того, поза увагою суду залишилась та обставина, що згідно статті 7 СК України, якою визначено загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2,3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості -судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Судом встановлено, ніким з учасників процесу не заперечується та підтверджується письмовими доказами у справі, що сторони знаходились у шлюбі з 06.08.1995 року, від шлюбу мають дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 13 серпня 2014 року шлюб, зареєстрований між ОСОБА_4 та ОСОБА_3. розірвано.(а.с.6)

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований та проживає разом з матір'ю, позивачем ОСОБА_3, що підтверджується довідкою КП «Жилклмсервіс, і не заперечується відповідачем.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач добровільно за період з 2014 року надавав матеріальну допомогу на утримання дитини на користь позивача, в розмірі приблизно 2 000,00 грн на місяць, але у подальшому, починаючи з 2015 року, відповідач надавати допомогу в межах від 500 до 800 гривень, в 2018 року надав допомогу в розмірі: в січні - 700 грн., в лютому - 700 грн., в березні - 680 грн., в квітні - 760 грн., що підтверджується наданими копіями квитанцій( а.с. 36-47).

Тобто, судом встановлено, що відповідач надавав матеріальну допомогу позивачу ОСОБА_3 на утримання їх сина ОСОБА_6, однак нерегулярно, розмір допомоги змінювався і не пропорційно змінам споживчих цін на продукти, одяг, взуття та на інші витрати по забезпеченню належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

За таких обставин є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам закону висновок суду про задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Разом з тим, суд без достатніх підстав дійшов до висновку про наявність на утриманні відповідача ОСОБА_4 іншої дитини - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, та непрацездатної матері ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідачем на підтвердження цих доводів надано суду лише копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_7, свідоцтва про його, відповідача народження, копію паспорту та посвідчення пенсіонера ОСОБА_9

Не піддаючи сумніву наявність у відповідача матері ОСОБА_8, а також погоджуючись з тим, що, крім ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач ОСОБА_4 є також батьком малолітньої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, колегія суддів бере до уваги той факт, що відповідачем та його представником адвокатом ОСОБА_10, які приймали участь у розгляді справи, не надано суду жодного доказу, який би свідчив, що вказані особи дійсно знаходяться на утриманні відповідача ОСОБА_4

Навпаки, з наведених вище письмових доказів, які ними надано суду, вбачається, що вони не проживають однією сім'єю разом з ним, у шлюбі з матір'ю малолітньої ОСОБА_7 - ОСОБА_11 відповідач також не знаходиться, що місцем зареєстрованого у передбаченому законом порядку проживання матері відповідача - ОСОБА_8 є місто Балаклея, там же їй видано і пенсійне посвідчення.

Відповідачем та його адвокатом також не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що розмір пенсії ОСОБА_8 та інших її доходів не забезпечує її проживання, що вона потребує матеріальної допомоги, що таку допомогу їй надає відповідач ОСОБА_4 і інших дітей та чоловіка, які за законом (ч.1 ст.202, ст.ст. 75, 203 СК України) зобов'язані її утримувати чи брати участь у додаткових витратах немає.

За таких обставин суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів з ? частини доходів відповідача, як це просила позивач, до 1/6 частини зваживши на незабезпечені належними доказами доводи позивача та його адвоката про інших утриманців.

Разом з тим, згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що відповідач ОСОБА_4 утримує ще одну неповнолітню дитину та матір ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції.

Ухвалюючи таке судове рішення колегія суддів враховує і ту обставину, що у відповідача не було непереборних перешкод для виконання передбачених ст.81 ЦПК України обов'язків та надання суду першої інстанції належних доказів на підтвердження його доводів про наявність на його утриманні іншої дитини та непрацездатної матері, яка потребує надання такої допомоги, оскільки він був забезпечений правовою допомогою у особі адвоката ОСОБА_10, що ні відповідач ні його адвокат не зверталися до суду з відповідними клопотаннями про залучення таких доказів чи їх витребування, а навпаки, в судовому засіданні 07.05.2018 року визнали достатнім обсяг наданих доказів та можливим закінчення розгляду справи. (а.с. 48-52).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволення, а рішення суду -зміні в частині визначення розміру аліментів.

Постановлення апеляційним судом такого судового рішення не є перешкодою, згідно ст.4 ЦПК України та ст.192 СК України, для звернення сторін до суду у подальшому з позовом про зміну розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п.п.2,4 ч.1 ст.376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року змінити в частині визначення розміру стягнення аліментів з ухваленням нового рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, аліменти на утримання дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 липня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина