Справа № 127/6405/18
Провадження № 22-ц/772/1626/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 рокуСправа № 127/6405/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Денишенко Т.О. , Берегового О.Ю.,

секретар: Торбасюк О.І.,

за участі : представника позивача: адвоката -ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 127/6405/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Короля О.П. в залі суду №18 12 год 34 хв., повне текс додаткового рішення складено 04.06.2018 року, -

В с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з вказаним позовом. Просив суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_5, який було зареєстровано 23.04.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №722 , ще просив стягнути з відповідача на його користь всі понесені судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 травня 2018 року позов задоволено. Вирішено: позов задовольнити; розірвати шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_5., зареєстрований 23.04.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №722; визначити прізвище відповідача після розірвання шлюбу ОСОБА_4; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування витрат зі сплати судового збору 352,40 грн.; повернути позивачу ОСОБА_4 з державного бюджету 352,40 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу було призначено на 31.05.2018 р.

24 травня 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 подав заяву про винесення додаткового рішення. Заява мотивована тим, між адвокатським бюро «Піпко і партнери» та позивачем ОСОБА_4, 06.03.2018 року був укладений договір про надання правничої допомоги.

Представник позивача у своїй заяві зазначав, що розмір витрат на правничу допомогу обраховано на підставі розрахунку часу за №22/05/18/1Р від 22.05.2018 року, в якому передбачене те, що загалом на надання ним правової допомоги позивачу витрачено 2 год.30 хв., з яких : 1 год. - під час судових засідань та 1 год. 30 хв. - на підготовку позовної заяви з додатками від 20.03.2018 року і відповіді на відзив проти позову від 02.05.2018 року.

За Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня встановлено в розмірі 1762 грн. в місяць, тому на підставі п. 3.1 Договору витрати на правничу допомогу у Вінницькому міському суді Вінницької області у формі гонорару складають 1762 грн. (2,5 *(1762*40%)).

Здійснені при наданні правничої допомоги витрати, необхідні для розгляду справи, покриті за рахунок гонорару та окремо Клієнтом не сплачувались.

В підтвердження того, що договір про надання правової допомоги від 06.03.2018 року в частині саме надання правничої допомоги в суді першої інстанції станом на 22.05.2018 року виконано належним чином, його сторони склали акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 22.05.2018 року, в якому визначено суму гонорару в розмірі 1762 грн.

22.05.2018 року позивач отримав рахунок №22/05/18/1 на суму 762 грн., які ним сплачені згідно квитанції від 23.05.2018 року.

Ще заявник посилався на квитанцію від 20.03.2018 року на суму 1000 грн. (а/с 69) і просив суд винести додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 1762 грн., понесених витрат на правничу допомогу адвоката.

Додатковим рішенням від 31.05.2018 року заяву ОСОБА_4 задоволено частково. Вирішено: стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу 100 грн.; в задоволенні решти заяви відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку, як ухвалене з неповним дослідженням зібраних у справі доказів, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, допущенням грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить суд скасувати додаткове рішення та постановити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 1762 грн. понесених витрат на правничу допомогу адвоката.

Від ОСОБА_5 надійшов відзив на вказану апеляційну скаргу, в якому відповідач просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Частиною першою статті 351 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди , у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, справа підлягає апеляційному розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Згідно частин першої - п'ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам не у повній мірі.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За нормою ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

В ході розгляду справи встановлені наступні обставини.

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом про розірвання шлюбу до ОСОБА_5 У позові ще просив суд стягнути з відповідача на його користь всі понесені судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 травня 2018 року вирішено: позов задовольнити; розірвати шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_5., зареєстрований 23.04.2015 року відділом державної реєстрації актів цивльного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №722; визначити прізвище відповідача після розірвання шлюбу ОСОБА_4; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування витрат зі сплати судового збору 352,40 грн.; повернути позивачу ОСОБА_4 з державного бюджету 352,40 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу було призначено на 31.05.2018 р.

24 травня 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 подав заяву про винесення додаткового рішення. Заява мотивована тим, що між адвокатським бюро «Піпко і партнери» та ОСОБА_4 06.03.2018 року був укладений Договір про надання правової допомоги.

Представник позивача у своїй заяві зазначав, що розмір витрат на правову допомогу обраховано на підставі розрахунку часу №22/05/18/1Р від 22.05.2018 року, в якому передбачене те, що загалом на надання ним правової допомоги позивачу витрачено 2 год.30 хв., з яких : 1 год. - під час судових засідань та 1 год. 30 хв. - на підготовку позовної заяви з додатками від 20.03.2018 року і відповіді на відзив проти позову від 02.05.2018 року.

Обрахунок наведений за формулою «(2,5 *(1762*40%)», з якої видно, що заявник керувався п.31. Договору про надання правової допомоги від 06.08.2018 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», яким прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2018 року встановлено у розмірі 1762 грн. в місяць. ( а/с 79, 82).

В підтвердження того, що договір про надання правової допомоги від 06.03.2018 року, в частині саме надання правничої допомоги в суді першої інстанції, станом на 22.05.2018 року виконано належним чином, його сторони склали акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 22.05.2018 року, в якому визначено суму гонорару в розмірі саме 1762 грн. ( а/с83).

22.05.2018 року позивач отримав рахунок №22/05/18/1 на суму 762 грн., які ним сплачені згідно квитанції від 23.05.2018 року ( а/с 84, 85).

Сплата іншої частини гонорару підтверджується квитанцією від 20.03.2018 року на суму 1000 грн. на а/с 69.

У заяві представника відповідача на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, заявник просив відмовити у задоволенні даної заяви з огляду на те, що позивач вчиняв сварки під час лікування дитини від онкологічного захворювання; вимагав від ОСОБА_5 взагалі припинити лікування сина; приховував від дружини свої доходи; наносив їй тілесні ушкодження, що призвело до руйнування сімейних стосунків. ( а/с89).

Задовольняючи частково заяву позивача про винесення додаткового рішення, суд першої інстанції керувався нормами ст. 137, ч.ч.1, 2 ст.134, ст. 141 ЦПК України та п.9 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», виходив з викладених обставин та з того, що з матеріалів справи і пояснень сторін вбачається, що ініціатором розірвання шлюбу є позивач ОСОБА_4, що справа невеликої складності, а також те, що відповідачка визнала позовні вимоги у відзиві на позов, а також з принципу пропорційності у цивільному судочинстві та ч.5 ст. 137 ЦПК України, у якій говориться про право суду зменшити розмір витрат на правничу допомогу за клопотанням іншої сторони, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті.

Дійсно, з часу дії змін до ЦПК України, а саме: з 15.12.2018 року, витрати на професійну правничу допомогу регламентуються нормами ст. 137 ЦПК України, оскільки Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» втратив чинність на підставі Закону № 2147-VIII від 03.10.2017.

Так, у ст.137 ЦПК України говориться :

1. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

7. Витрати фізичних осіб, пов'язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Стаття 141 ЦПК України визначає правила розподілу між сторонами судових витрат, до яких, виходячи з норми ст. 133 ЦПК України, відносяться витрати на правничу допомогу.

Так, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, до яких відносяться витрати на правничу допомогу, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Разом з тим, суд першої інстанції правомірно керувався принципом пропорційності у цивільному судочинстві, передбаченому ст. 11 ЦПК України та з врахуванням обставин, що ініціатором розірвання шлюбу є позивач ОСОБА_4, що справа невеликої складності, а також того, що відповідачка визнала позовні вимоги у відзиві на позов, підставно зменшив розмір відшкодування витрат на правову допомогу, з огляду на ч.5 ст. 137 ЦПК України.

Проте, апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів вважає, що суд першої інстанції недостатньо врахував принцип співмірності витрат на правничу допомогу з обсягом наданих адвокатом ОСОБА_3 послуг та виконаних робіт позивачу ОСОБА_4, з огляду на відповідь на відзив проти позову ( а/с39), тому розмір стягнення зазначених витрат слід збільшити до 700 грн.

З огляду на вказане, оскаржуване додаткове рішення суду ухвалене за невідповідності висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому, в силу ст. 376 ЦПК України, його необхідно змінити, вказавши у його резолютивній частині витрати на професійну правничу допомогу «700 грн.» замість «100 грн.».

В іншій частині судове рішення слід залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги, що суд з власної ініціативи зменшив розмір стягнення витрат на правничу допомогу, суперечать встановленим обставинам у справі; твердження апелянта, що суд оскаржуваним рішенням прийшов до висновку про те, що надані докази судових витрат є неналежними , а розрахунки - недостовірними, суперечить змісту оскаржуваного рішення, тому не заслуговує на увагу.

Суперечить матеріалам справи і твердження апелянта, що судом першої інстанції порушено норму п. 4 ч.4 ст. 206 ЦПК України та не винесено ухвали про закінчення підготовчого судового засідання і призначення справи до судового розгляду, оскільки на а/с 72 міститься вказана ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 21 травня 2018 року.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, суд -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2018 року змінити, вказавши у його резолютивній частині витрати на професійну правничу допомогу «700 грн.» замість «100 грн.».

В решті додаткове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03.09.2018 року.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук