Провадження № 4-с/750/60/18
У Х В А Л А

26 грудня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Требух Н.В.,

із секретарем судового засідання- Будаш М.В.

сторони не з»явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаївна Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Радул Наталії Олександрівни

заінтересована особа ОСОБА_4

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою в якій просить визнати повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання неправомірним. Зобов'язати державного виконавця усунути порушення та відкрити виконавче провадження за виконавчим листом у справі № 2-8058/04 від 08.11.2004 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів доходів щомісяця починаючи з 23.09.2004 року та до її повноліття. Дане повідомлення було отримано скаржником поштовим відправленням 07.12.2018 року. Скаржник вважає, що повернення виконавчого документа без прийняття до виконання порушує його права, оскільки державним виконавцем не вжито усіх можливих заходів для захисту прав стягувача.

Скаржник в судове засідання не з"явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги в скарзі підтримує та просить їх задовольнити.

Державний виконавець надав відзив, з якого вбачається, що проти скарги заперечує, в судове засідання не з»явився.

Боржник ОСОБА_4 до суду не з»явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі сторін по справі.

Суд, дослідивши матеріали скарги, встановив наступне.

Статтею 1 ЗУ «При виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що згідно рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.11.2004 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів доходів щомісяця починаючи з 23.09.2004 року та до її повноліття. На підставі вказаного рішення 08.11.2004 року видано виконавчий лист, в якому зазначено прізвище, ім»я та по-батькові боржника, адреса його проживання, назва та адреса підприємства, де він працює. Вказаний виконавчий лист видано відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 27.07.2004 року. Статтею 18 вказаного Закону було передбачено, що ідентифікаційний номер боржника зазначається за наявності його у суду.

Згідно повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 14.11.2018 року винесеного державним виконавцем Центрального відділу ДВС м.Миколаїв Радул Н.О. вбачається, що виконавчий лист №2-8058 виданий 08.11.2004 року повертається без прийняття до виконання у зв"язку з невідповідністю вимогам ЗУ "Про виконавче провадження", а саме не вказано індифікаційного номера чи паспортних даних боржника .

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України, ч. 1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Разом із тим п.3 ч.3 ст. 18 Закону з метою захисту інтересів стягувача виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відтак суд вважає, що у разі не зазначення ідентифікаційного коду боржника у рішенні суду, виконавчому документі, згідно з п. 3 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника, та отримання відомостей про ідентифікаційний код боржника.

Тому відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного коду боржника не є підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у Правовому висновку ВСУ України в постанові від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, судом встановлено, що державним виконавцем Центрального відділу ДВС м.Миколаїва Радул Н.О. у порушення вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», з метою захисту інтересів стягувача не було вжито передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішення суду, зокрема не використано надане законом право та не одержано від відповідного органу державної фіскальної служби реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника, внаслідок чого неправомірно та поспішно прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття довиконання.

Разом з тим Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у пункті 18 роз'яснено, що виходячи зі змісту статті 451 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, зокрема, постановити ухвалу про зобов'язання державного виконавця прийняти виконавчий лист до виконання або зобов'язання державного виконавця відкрити виконавче провадження, оскільки вказаним Законом передбачено і інші підстави для повернення виконавчого листа та відмови у відкритті виконавчого провадження, які підлягають самостійній перевірці державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій.

З огляду на викладене, у даному випадку на державного виконавця можливо лише покласти обов"язок вирішити питання про прийняття виконавчого документа до виконання без інформації про ідентифікаційний номер боржника ОСОБА_4

За таких обставин, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.18,19,26 Закону України «Про виконавче провадження»,ст.ст. 450, 451 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в:

ОСОБА_6 на повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання - задовольнити частково.

Визнати неправомірним повідомлення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Радул Наталії Олександрівни щодо повернення виконавчого документа, виданого Деснянським районним судом м.Чернігова №2-8058 від 08.11.2004 року стягувачу без прийняття до виконання.

Скасувати повідомлення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Радул Наталії Олександрівни щодо повернення виконавчого документа, виданого Деснянським районним судом м.Чернігова №2-8058 від 08.11.2004 року стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов"язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Радул Наталію Олександрівну вирішити питання про прийняття виконавчого документа до виконання, а саме: виконавчого листа №2-8058 від 08.11.2004 року виданого Деснянським районним судом м.Чернігова.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.В.Требух