АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/8565/15-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 09 січня 2018 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 січня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») про стягнення коштів за договорами банківського вкладу.

Позов мотивовано тим, що 05.11.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були укладені договори банківського вкладу за №SAMDN6919 (Вклад «Стандарт, на 12 мес.») та за №SAMDN6930 (Вклад «Стандарт, на 12 мес.»).

Відповідно до укладеного договору №SAMDN6919, згідно платіжного доручення № від 04.11.2012 року, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» прийняв від позивача на рахунок НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 2611 грн. 47 коп. зі сплатою відсотків за користування ними у розмірі 18% річних строком до 05.11.2013 року.

Відповідно до укладеного договору №SAMDN6930, згідно платіжного доручення № від 04.11.2012 року, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» прийняв від позивача на рахунок НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 7947 грн. 98 коп. зі сплатою відсотків за користування ними також у розмірі 18% річних строком до 05.11.2013 року.

Відповідно до п.6 укладених договорів позивач неодноразово подовжувала строк вкладу аж до 05.11.2015 року. При цьому, інформацію щодо стану депозитних вкладів та нарахування відсотків, відповідно до умов укладених договорів, позивач систематично отримувала з відповідного сайту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», зазначеного у п. 8 договорів.

Окрім того, у п. 12 укладених договорів було передбачено, що у разі наявності у Клієнта простроченої заборгованості по кредитам або кредитним лімітам, отриманих Клієнтом у Банку, або по кредитам, за якими Клієнт є поручителем, а також по відсоткам за користування кредитом, Банку надано право, після завершення строку вкладу, списати грошові кошти з депозитного вкладу та перерахувати їх на поточний або картковий рахунки Клієнта. При цьому, Банк направляє Клієнту письмове повідомлення із зазначенням дати розірвання договору.

06.11.2015 року, на наступний день після спливу строку вкладів, за інформацією, опублікованою на сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивач дізналась, що належні їй депозитні вклади з нарахованими відсотками, а саме сума банківської операції у розмірі 4367 грн. 75 коп. за договором №SAMDN6919 та сума банківської операції у розмірі 12991 грн. 63 коп. за договором №SAMDN6930 були списані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в погашення заборгованості перед ним. Проте, будь-яких попереджень про розірвання договорів вкладів позивач не отримувала та заборгованостей перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не має, у зв'язку з чим вона вимушена була звернутись до суду.

Після звернення до суду з названим позовом, позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, та в останній редакції уточненого позову, станом на 18.05.2017 року, просила суд стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на свою користь банківський вклад у розмірі 5547 грн. 04 коп. з урахуванням 18% річних за договором №SAMDN6919 від 05.11.2012 року, банківський вклад у розмірі 16499 грн. 37 коп. з урахуванням 18% річних за договором №SAMDN6930 від 05.11.2012 року, пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення за договорами №SAMDN6919 та №SAMDN6930 у загальному розмірі 284866 грн. 97 коп., пеню у розмірі 3% річних за договорами №SAMDN6919 та №SAMDN6930 у загальному розмірі 669 грн. 41 коп., інфляційні збитки за договорами №SAMDN6919 та №SAMDN6930 у загальному розмірі 3865 грн. 35 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 2200 грн. та витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 09 січня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1:

грошові кошти у розмірі 5547 грн. 04 коп. з урахуванням 18% річних за договором №SAMDN6919 від 05.11.2012 року,

грошові кошти у розмірі 16499 грн. 37 коп. з урахуванням 18% річних за договором №SAMDN6930 від 05.11.2012 року,

пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення за договорами №SAMDN6919 та №SAMDN6930 у загальному розмірі 284 866 грн. 97 коп.,

пеню у розмірі 3% річних за договорами №SAMDN6919 та №SAMDN6930 у загальному розмірі 669 грн. 41 коп.

інфляційні збитки за договорами №SAMDN6919 та №SAMDN6930 у загальному розмірі 3865 грн. 35 коп.,

витрати на правову допомогу у розмірі 2200 грн. та витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, судом не було враховано п. 12 договорів банківського вкладу, за умовами якого Банк має право на свій розсуд після завершення строку вкладу направити вклад та нараховані відсотки на погашення заборгованості клієнта перед банком. Оскільки, на даний час в провадженні Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу перебуває цивільна справа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» шкоди, завданої в результаті нестачі, банк скерував кошти на покриття цієї шкоди. Також вважає, що суд неправомірно стягнув відсотки за період з 05.11.2015 року по 05.05.2017 року в розмірі 18% річних, оскільки після закінчення договору відсотки у такому розмірі не нараховуються, та не мав підстав для стягнення трьох відсотків річних на суму заборгованості зі сплати процентів, передбачених банківським вкладом, оскільки ці суми мають нараховуватися на суму боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами.

Крім того, відповідач вважає, що відсутні правові підстави для стягнення пені у розмірі 3% у зв'язку з відсутністю вини банку.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Бродька А.І., який підтримав доводи апеляційної карги та просив її задовольнити, відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05.11.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» були укладені договори банківського вкладу за №SAMDN6919 (Вклад «Стандарт, на 12 мес.») та за №SAMDN6930 (Вклад «Стандарт, на 12 мес.»)(а.с.7-8).

Відповідно до договору №SAMDN6919, згідно платіжного доручення № від 04.11.2012 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв від позивача на рахунок НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 2611 грн. 47 коп. зі сплатою відсотків за користування ними у розмірі 18% річних строком до 05.11.2013 року та, разом з тим, відповідно до договору №SAMDN6930, згідно платіжного доручення № від 04.11.2012 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв від позивача на рахунок НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 7947 грн. 98 коп. зі сплатою відсотків за користування ними також у розмірі 18% річних строком до 05.11.2013 року (а.с.6,9).

06.11.2015 року сума банківської операції у розмірі 3285 грн. 40 коп. за договором №SAMDN6919 та сума банківської операції у розмірі 12991 грн. 63 коп. за договором №SAMDN6930 були списані ПАТ КБ «ПриватБанк» в погашення ОСОБА_1 шкоди, завданої в результаті нестачі коштів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що банк не виконав зобов'язання з повернення банківських вкладів у строки та в порядку, визначених договорами банківського вкладу. При цьому, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з банку процентів за прострочення повернення депозитів у розмірі 18% річних за весь час прострочення виконання зобов'язань з повернення банківських вкладів, пені у розмірі трьох відсотків вартості послуги у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» та інфляційних втрат і трьох відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення, у порядку ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, 05.11.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» були укладені договори банківського вкладу за №SAMDN6919 (Вклад «Стандарт, на 12 мес.») та за №SAMDN6930 (Вклад «Стандарт, на 12 мес.»)(а.с.7-8).

Строк дії договорів банківського вкладу за №SAMDN6919 (Вклад «Стандарт, на 12 мес.») та за №SAMDN6930 (Вклад «Стандарт, на 12 мес.») пролонгувався та припинено його дію 05 листопада 2015 року, що сторонами визнається, а тому не потребує доказування (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Отже, 05 листопада 2015 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» виник обов'язок з повернення грошових коштів (депозиту), однак 06.11.2015 року грошові кошти у розмірі 3285 грн. 40 коп. за договором №SAMDN6919 та грошові кошти у розмірі 12991 грн. 63 коп. за договором №SAMDN6930 були списані ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення ОСОБА_1 шкоди, завданої в результаті нестачі коштів.

Такі дії ПАТ КБ «ПриватБанк» суперечать умовам договорів №SAMDN6919 та №SAMDN6930, оскільки п. 12 цих Договорів ПАТ КБ «ПриватБанк» має право після закінчення строку договору банківського вкладу, перерахувати вклад та нараховані відсотки на поточний рахунок клієнта виключно у випадку наявності у клієнта простроченої заборгованості за кредитом та/або кредитним лімітом, отриманим клієнтом у ПАТ КБ «ПриватБанк», або по кредитам за яким клієнт виступає поручителем (а.с. 7-8), чого в даному випадку встановлено не було.

Наявність же між сторонами судового спору щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» шкоди, завданої в результаті нестачі коштів, не є підставою для застосування п. 12 Договорів банківського вкладу та відмови від повернення клієнту грошових коштів, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення депозиту та відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності у ПАТ КБ «ПриватБанк» права, на власний розсуд та без погодження із клієнтом, здійснити утримання депозитних коштів для погашення будь-яких боргів клієнта перед банком.

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Однак закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому, згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за цим договором після закінчення терміну його дії.

Проте, суд першої інстанції, положення частини першої статті 1058 та статті 1061 ЦК України у спірних правовідносинах застосував неправильно та дійшов помилкового висновку про те, що після закінчення терміну дії договору й у разі неналежного виконання його умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цим договором, не врахувавши, що договором не визначено розміру ставки процентів за користування вкладом у разі закінчення терміну його дії.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 18% річних за договором №SAMDN6919 від 05.11.2012 року та за договором №SAMDN6930 від 05.11.2012 року за період після припинення договору банківського вкладу, тобто з 05.11.2015 року, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, у зв'язку з чим розмір грошових коштів, стягнутих з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором №SAMDN6919 від 05.11.2012 року з урахуванням 18% річних, підлягає зменшенню з 5547 грн. 04 коп. до 4367 грн. 75 коп., а за договором №SAMDN6930 від 05.11.2012 року - з 16 499 грн. 37 коп. до 12991 грн. 63 коп.

Як вбачається із змісту договорів банківського вкладу від 05 листопада 2012 року, які були укладені між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» сторони не узгоджували розмір ставки процентів за користування грошовим вкладом після закінчення строку дії договору.

Разом з тим, в ПАТ КБ «ПриватБанк» встановлена процентна ставка по вкладах на вимогу в розмірі 0,01 відсоток річних, що сторонами не заперечується.

Отже, суд безпідставно не застосував норму статті 1070 ЦК України і не з'ясував, який розмір процентів звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

В період з 05 листопада 2015 року (строк закінчення договорів банківського вкладу) по 05 травня 2017 року (період нарахування відсотків, визначений позивачем у позовній заяві) банк мав борг перед позивачем щодо неповернутої суми вкладу за договором №SAMDN6930 від 05.11.2012 року в розмірі 7947 грн. 98 коп. та за договором №SAMDN6919 від 05.11.2012 року в розмірі 2611 грн. 47 коп.

Отже, процентна ставка по вкладах на вимогу в розмірі 0,01 відсоток річних за період з 05 листопада 2015 року по 05 травня 2017 року за договором №SAMDN6930 від 05.11.2012 року, становить 1,19 грн. (7947,98 х 0,01%/365 х 547), та за договором №SAMDN6919 від 05.11.2012 року, становить 0,39 грн. (2611,47 х 0,01%/365 х 547), а всього 1,58 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, як зазначено вище, згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами після закінчення строку договорів банківського вкладу №SAMDN6930 та №SAMDN6919 від 05.11.2012 року, сплачуються банком у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Отже, позивач ОСОБА_1 не має права на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за період з 05 листопада 2015 року по 05 травня 2017 року, оскільки такі проценти нараховуються у розмірі 0,01 відсоток річних, а тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 3% річних за прострочення виконання зобов'язань за договорами №SAMDN6919 та №SAMDN6930 за період з 05.11.2015 року по 05.05.2017 року у загальному розмірі 669 грн. 41 коп. підлягає скасуванню згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог і стягнення з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 процентів за прострочення виконання зобов'язань за договорами №SAMDN6919 та №SAMDN6930 за період з 05.11.2015 року по 05.05.2017 року у загальному розмірі 1,58 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного застосування судом першої інстанції до правовідносин сторін норм Закону України «Про захист прав споживачів» та відсутності правових підстав для стягнення пені у розмірі 3% у зв'язку з відсутністю вини відповідача, колегією суддів відхиляються з наступних підстав.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту договору банківського вкладу можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог вкладника, яке не виконане банком, не припиняє правовідносин сторін такого договору, не звільняє банк від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє вкладника права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за порушення строків виконання грошового зобов'язання.

Так, інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.

Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Так, за період, зазначений ОСОБА_1 в позові, з 05 листопада 2015 року по 05 травня 2017 року включно, інфляційні втрати на прострочену суму боргу за договорами банківського вкладу складають 3 865,35 грн. і цей розмір відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі не спростовано, як і не надано власного розрахунку цих сум.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв'язку з чим, на підставі, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 18% річних за договором №SAMDN6919 від 05.11.2012 року та за договором №SAMDN6930 від 05.11.2012 року за період з 05.11.2015 року та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог; скасовує рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 3% річних за прострочення виконання зобов'язань за договорами №SAMDN6919 та №SAMDN6930 за період з 05.11.2015 року по 05.05.2017 року у загальному розмірі 669 грн. 41 коп. та ухвалює нове рішення про часткове задоволення цих вимог; а також змінює розмір грошових коштів, стягнутих з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором №SAMDN6919 від 05.11.2012 року з урахуванням 18% річних.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 09 січня 2018 року змінити, зменшивши розмір грошових коштів, стягнутих з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором №SAMDN6919 від 05.11.2012 року з урахуванням 18% річних, з 5547 грн. 04 коп. до 4367 грн. 75 коп.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 09 січня 2018 року змінити, зменшивши розмір грошових коштів, стягнутих з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором №SAMDN6930 від 05.11.2012 року з урахуванням 18% річних, з 16 499 грн. 37 коп. до 12991 грн. 63 коп.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 09 січня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 3% річних за прострочення виконання зобов'язань за договорами №SAMDN6919 та №SAMDN6930 за період з 05.11.2015 року по 05.05.2017 року у загальному розмірі 669 грн. 41 коп. скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 проценти за прострочення виконання зобов'язань за договорами №SAMDN6919 та №SAMDN6930 за період з 05.11.2015 року по 05.05.2017 року у загальному розмірі 1,58 грн.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 09 січня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 18% річних за договором №SAMDN6919 від 05.11.2012 року та за договором №SAMDN6930 від 05.11.2012 року за період з 05.11.2015 року по 05.05.2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 03 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: