Справа № 758/2491/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2018 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Гребенюк В.В., за участю секретаря судового засідання Мишак І.Ю., розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову про арешт майна боржника від 06.02.2018 р., винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Артемчуком Тарасом Володимировичем у виконавчому провадженні №55710435, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - скаржник) звернувся до суду з вказаною скаргою, мотивуючи її тим, що оскаржуваною постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича (надалі за текстом - приватний виконавець) було порушено порядок накладення арешту на майно, а саме, не перевірено його належність боржнику, та тим, що приватний виконавець таким чином зводить до кримінального правопорушення вчинене боржником за невиконання рішення суду.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримав та просив задовольнити.

Приватний виконавець в судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення, в яких заперечував проти задоволенні скарги, посилаючись на те, що ним було виявлено належне боржнику (скаржнику) майна та відповідно до вимог чинного законодавства накладено на нього арешт. Факт належності відповідного майна іншому власнику скаржником не доведено.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року у справі №758/7683/5-ц стягнуто зі скаржника на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () заборгованість в загальному розмірі 350 938 гривень 36 копійок, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 372 гривні 29 копійок, а всього стягнути 352 310 гривень 65 копійок (триста п'ятдесят дві тисячі триста десять гривень шістдесят п'ять копійок).

На виконання вказаного рішення суду було видано відповідний виконавчий лист від 05.10.2017 р. №758/7683/5-ц.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Заходи примусового виконання визначені ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.5ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Обов`язок державного виконавця щодо арешту майна боржника при відкритті виконавчого провадження визначений ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Так, державний виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника у разі, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах. У разі, якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з приписами ч.ч. 1-4 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Судом встановлено, що приватним виконавцем на підставі виконавчого листа в день його отримання разом із заявою стягувача 05.02.2018 р. було відкрито виконавче провадження №55710435. Наступного дня, 06.02.2018 р. приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

Доводи скаржника про те, що приватним виконавцем порушено порядок накладення арешту на його нерухоме майно в частині відсутності попередньої перевірки належності боржнику майна, спростовуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 05.02.2018 року, згідно якої станом на вказану дату скаржнику (боржнику) на праві власності належить наступне майно:

1) 1/4 квартири АДРЕСА_1;

2)1/2 будинку в АДРЕСА_2.

Окрім того, приватним виконавцем до винесення постанови про накладення арешту на майно боржнику - перевірено інформацію щодо належних останньому земельних ділянок, а саме, Ѕ частини земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, а відтак приватним виконавцем у відповідності до ст. ст. 13, 26, 56 Закону України «Про виконавче провадження», виконано відповідні вимоги закону.

Так, оскаржуваною постановою від 06.02.2018 р. на вказане майно було накладено арешт.

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що станом на 19.04.2017 р. скаржнику на праві власності належить також земельні ділянки НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Згідно з п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

З огляду на вказані приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв в межах своїх повноважень.

Факт належності скаржнику вказаного майна та земельних на праві власності, скаржником не спростовано. Отже, твердження скаржника про те, що оскаржуваною постановою накладено арешт на майно, що скаржнику не належить на праві власності - не підтверджується матеріалами справи.

Не заслуговує на увагу і твердження скаржника про те, що оскаржуваною постановою приватний виконавець створює умови для наступного притягнення боржника (скаржника) до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду , оскільки постанова про арешт майна боржника від 06.02.2018 р. винесена приватним виконавцем в межах його повноважень, при наявності для того законних підстав і відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а отже, права боржника цією постановою не порушені, а відтак, таке твердження скаржника не свідчить про наявність підстав для скасування такої постанови . Крім того, винесення постанови про арешт майна боржника належить не тільки до компетенції виконавця, а навіть до його обов'язку як для заходу забезпечення реального виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 19, 22 Конституції України, ст. ст. 13, 18, 56 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. ст. 3, 4, 12 - 13, 76 - 81, 259 - 261, 268, 352 - 355, 447 - 451 ЦПК України, -

УХВАЛИВ

Скаргу ОСОБА_1 на постанову про арешт майна боржника від 06.02.2018 р., винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Артемчуком Тарасом Володимировичем у виконавчому провадженні №55710435 - залишити без задоволення;

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Гребенюк