№ 336/6345/18
провадження 2/336/420/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Голубковій М.А.

за участю секретаря Когут С.І.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в інтересах та від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» 09.11.2017 року звернувся до суду із зазначеним позовом уточненим в процесі розгляду, в позовній заяві зазначає, що 24.03.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивачем було виконано умови кредитного договору та надано відповідачу кредит.

У порушення умов договору та ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку із чим станом на 30.06.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 50486,89 грн., а саме: заборгованість за кредитом 2697,45 грн., заборгованість за відсотками в сумі 41072,36 грн., заборгованість за пенею та комісією 3836,75 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 2380.33 грн., у зв'язку із чим, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором б/н від 50486,89 року, а також судові витрати, сплачені при предявленні позову у розмірі 1600,00 грн.

Ухвалою суду від 12.12.2017 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду на 15.01.2018 року. постановлено розглядати справу з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не зявився, згідно заяви не заперечував проти винесення заочного рішення по справі, підтримує заявлені позовні вимоги.

Відповідачем через свого представника у встановлені строки подано до суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем кредиту оскільки останній укладав заяву про видачу кредитної картки з встановленим лімітом в розмірі 0,0 грн. Посилався на відсутність у матеріалах справи всіх додатків в тому числі умови та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою - з підписом позичальника. Також відповідач посилався, як на підставу відмову в позові, на сплив строків позовної давності, що повинен відраховуватись від дати закінчення строку дії кредитної картки 01.03.2009 року, про що заявив письмово та вказав що оплати вказані в у графіку, а саме оплата, що здійснена 13.02.2014 року відповідачем не визнається.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав викладену у відзиві на позовну заяву позицію, просив суд відмовити в задоволенні позову, надав відповідні пояснення. А також зазначив, що 13.02.2014 року відповідачем не вчинялись жодних оплат оскільки сплив строк дії картки, вказана оплата вчинена шляхом автоматичного, без дозволу клієнта та за відсутності жодних судових рішень, списання коштів з рахунку ОСОБА_2

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив відповідно до змісту якого позивачем змінено п. 1.1.7.31 Умов кредитного договору та відповідно збільшено строк позовної давності за кредитним договором до 50 років, а заперечення відповідача вважають необгрутованими.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов заявлений позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є,зокрема,правочини.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України врегульовано строк (термін) виконання зобов'язання, а саме частиною першою встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за змістом ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якою передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За матеріалами справи, 24.03.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.

Свої зобов'язання за Кредитним договором Банк виконав у повному обсязі, що підтверджується наявними у справі доказами.

Враховуючи ту обставину, що відповідач порушив умови договору, та вищезазначені вимоги цивільного законодавства, станом на 30.06.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 50486,89 грн., а саме: заборгованість за кредитом 2697,45 грн., заборгованість за відсотками в сумі 41072,36 грн., заборгованість за пенею та комісією 3836,75 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 2380.33 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дослідивши надані позивачем документи суд приходить до висновку, що заперечення відповідача в частині неотримання грошових коштів від банку в сумі 2800 грн. спростовуються наданими виписками про зміну кредитного ліміту картки, а також факт систематичного користування карткою у своїх цілях, сплата платежів по страхування, безготівкові платежі в магазинах, поповнення використаних кредитних коштів. Суд також в цій частині надає перевагу доводам позивача, оскільки є загально відомим факт технічної можливості, змінити (зменшити/збільшити), перевести кошти з карткового рахунку використовуючи можливості сайту «Приват 24» та програмного забезпечення для мобільних телефонів. За вказаних обставин, оформлюючи картку відповідач без заповнення відповідних заяв, обєктивно мав можливість і фактично збільшив кредитний ліміт за карткою та користувався ним.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

При оформлені кредитної картки відповідач була ознайомлена, що підписана нею заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві та погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами. Крім того, до позовної заяви представником позивача надано розрахунок, в якому відображається рух коштів по картрахунку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду 09.11.2017 року, тобто через більше ніж 3 роки від дня (13.02.2014 року) останнього внесення часткового платежу відповідачем.

Крім того позивачем не доведено факт перевипуску кредитної картки, долучені до матеріалів справи копії анкети заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не свідчить про факт отримання будь-якої карти, в анкеті такі відомості відсутні.

Згідно правової позиції висловленої ВСУ в постанові від 19.03.2014 року у справі № 6-14 цс 14: Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності ( ст.. 257 ЦК України), щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Також позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що відповідач ОСОБА_2, підписавши анкету-заяву про приєднання к умовам чи правилам надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» погодила саме ті умови, що долучені позивачем до позовної заяви, а також не надано доказів згоди чи інформування відповідача про односторонню зміну банком пункту 1.1.7.31 Умов кредитного договору яким збільшено строк позовної давності за кредитним договором до 50 років.

З огляду на те, що факт звернення Банку за захистом своїх прав був за межами позовної давності, отже у матеріалах справи існують обставини, які є підставою для її застосування, суд вважає, що у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Судом також враховується, що позивач не заявляв про наявність поважних причин пропуску строку позовної давності, що у відповідності до ч.5 ст.267 ЦК України надало б можливість суду захистити порушене право.

Відповідно до п.31 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Переривання перебігу позовної давності визначається ст.264 ЦК України.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України у зв'язку із залишенням позову без задоволення, не підлягають стягненню і судові витрати.

Керуючись, ст.. 7, 10, 13, 19, 86-89, 206, 223, 247, 258-259, 263-265, 274 Цивільного процесуального кодексу України, , -

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Голубкова М.А.