Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 653/2820/15-ц

провадження № 61-31125св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 17 березня 2017 року у складі судді-головуючого ОСОБА_7 та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 13 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Бездрабко В. О., Кузнєцової О. А., Приходько Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділ частки із спільної часткової власності.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що є власником 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1, іншими співвласниками будинку є ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Посилаючись на те, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні належною йому часткою житлового будинку, ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив виділити в натурі частину житлового будинку, що відповідає належній йому 1/6 частці у спільній частковій власності згідно другого варіанту проведеної у справі додаткової судової будівельно-технічної експертизи.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 17 березня 2017 року позов задоволено. Виділено в натрі ОСОБА_4 належну йому частку в розмірі 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1, а саме в житловому будинку літ. «А»: жиле приміщення 1-5, площею 6, 3 кв. м; кухню 1-6, площею 9 кв. м; вбиральню літ. «Б», огорожу (ворота) 1-2, що фактично становить 20/100 частин домоволодіння в цілому, вартістю 19 383 грн, із зобов'язанням ОСОБА_4 провести необхідні будівельні роботи. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1 609,50 грн кожному в рахунок компенсації за відступ від ідеальних часток.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із технічної можливості реального виділу належної позивачу частки із спільної часткової власності та залишення іншої частини спірного будинку в спільній частковій власності відповідачів, відповідно до другого варіанту, проведеної у справі додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 12 січня 2016 року № 34, оскільки такий варіант хоч і передбачає збільшення частки позивача на 3/100, однак є максимально наближеним до ідеальних часток сторін у власності та найбільш оптимальним для використання, передбачає можливість виділу позивачу ізольованого приміщення і не потребує значних затрат на проведення перепланування.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 13 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 17 березня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись з рішенням районного суду, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову

10 жовтня 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою судів першої та апеляційної інстанції залишилося те, що відсутня можливість виділу в натурі належної позивачу частки із урахуванням положень Державних будівельних норм В.2.-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення». Судами безпідставно збільшено частку позивача. Крім того, судами безпідставно відмовлено у зупиненні провадження у цій справі до розгляду справ № 653/289/16-ц за позовом ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та № 653/2240/17 за позовом ОСОБА_5 про припинення права ОСОБА_4 на 1/6 частку спірного житлового будинку, а також розглянуто справу за відсутності відповідача ОСОБА_5

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 травня 2018 року справу № 653/2820/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділ частки із спільної часткової власності передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзивів (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що позивач згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2013 року є власником 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Іншими співвласниками вказаного домоволодіння є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/3 частині кожний.

Між сторонами існує спір щодо користування належними їм частками у житловому будинку.

Згідно додаткового висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12 січня 2016 року № 34 житловий будинок АДРЕСА_1 прийнятий в експлуатацію у 1973 році, й відповідно збудований згідно вимог та стандартів, діючих на час його будівництва, які мають відмінності від чинних будівельних норм, з урахуванням яких експертом запропоновано три варіанти виділу позивачу в натурі належної йому частки у спірному будинку.

При цьому усі три варіанти передбачають збільшення частки ОСОБА_4 на 3/100 чи 4/100 частини та необхідність проведення будівельних робіт.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України, дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку житлового будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій, виходили із технічної можливості реального виділу належної позивачу ОСОБА_4 частки із спільної часткової власності та залишення іншої частки спірного майна в спільній частковій власності відповідачів, відповідно до другого варіанту розподілу, запропонованого експертом у висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 12 січня 2016 року № 34.

Однак висновок судів попередніх інстанцій про те, що спірне домоволодіння на даний час належить на спільній частковій власності сторонам, а саме: позивачу ОСОБА_4 - 1/6 частина; відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/3 частині, є помилковим з огляду на наступне.

Спірне домоволодіння згідно із свідоцтвами про право на спадщину від 12 березня 2007 року та від 08 травня 2008 року перебувало у спільній частковій власності ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, а саме по 1/3 частині за кожним.

Після смерті ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_1 року) її частку (1/3) у домоволодінні успадкували позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_6 по 1/6 частині кожний.

Отже частки відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не можуть бути рівними, оскільки остання має у власності 1/3 частину спірного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08 травня 2008 року та 1/6 частину - на підставі свідоцтва право на спадщину від 18 липня 2017 року.

З урахуванням викладеного, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд, у порушення вимог статей 212-214, 315 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи, не з'ясували фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме розмір часток співвласників у спірному домоволодінні та можливість виділу частки позивача, стягнення з нього відповідної грошової компенсації з урахуванням вказаних обставин, а також не врахував того, що в разі виділу позивачу частки житлового будинку, яка перевищує його частку, суд повинен в рішенні зазначити про зміну часток у праві власності на будинок.

Також при вирішенні спору судами не враховано, що Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків

і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без

обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку,

гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Відповідно до статті 152 ЖК Української РСР виконання власником робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Перепланування (переобладнання) квартир та нежитлових приміщень повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам, виконуватися згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків та Державним будівельним нормам України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

При поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки.

Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема, погодження щодо встановлення відокремленого газо-, водо- та електропостачання.

Вирішуючи зазначений спір, суди попередніх інстанцій зазначених вимог закону не врахували, не звернули увагу, що здійснюючи виділ (поділ) житлового будинку в натурі необхідно здійснити певний перелік робіт з переобладнання та перепланування вказаного житлового будинку, в тому числі влаштування інженерних систем комунікацій, у зв'язку з чим не з'ясували, чи передбачають вказані роботи втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування та відповідно не перевірили чи потрібні відповідні висновки відповідних органів про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань, а також дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування житлового будинку (у разі втручання в несучі конструкції або інженерні системи загального користування).

Без встановлення зазначених обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, неможливо ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 17 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 13 вересня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції .

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов А.С. Олійник С. О. Погрібний
Г.І. Усик