Справа № 640/4162/18
05 липня 2018 року Київський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді - Сенаторова В.М.,
за участю секретаря - ЯвнюкК.Р.,
за участю представника позивача - ОСОБА_1,
позивача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Третя особа - Територіальний сервісний центр №6347 РСЦ в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України, про визнання права власності на ? частку автомобіля, визнання недійсним договору купівлі - продажу автомобіля, стягнення коштів, -
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказав, що з 08.07.2006 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3
У березні 2016 року ОСОБА_3 забрала свої речі і разом з дитиною без повідомлення причин покинула сім'ю і з цього часу шлюбні відносини з відповідачкою фактично припинені.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.05.2017 року, залишеним в силі 13.12.2017 року апеляційним судом Харківської області, шлюб між сторонами по справі був розірваний.
Під час шлюбу сторонами по справі був придбаний автомобіль КІА RІО, р.н. НОМЕР_1, 2008 року випуску, червоний, НОМЕР_2, який був зареєстрований на дружину відповідачку ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 06.12.2008 р. ВРЕР №1 м. Харкова.
На початку 2017 року позивачу стало відомо, що колишня дружина відповідачка ОСОБА_3 таємно від позивача 12.08.2016 року видала довіреність відповідачу ОСОБА_5 на право розпорядження автомобілем КІА RІО, р.н. НОМЕР_1, в тому числі з правом продажу, обміну, здачі в оренду тощо, посвідчену приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області Корнєвої І.Ю. і в той же день, 12.08.2016 року громадин ОСОБА_5, діючи від імені ОСОБА_3, продав вказаний автомобіль відчиму ОСОБА_3 - ОСОБА_6, уклавши договір купівлі-продажу№6347/2016/000216 від 12.08.2016 та оформленого в Територіальному сервісному центрі №6347.
Оскільки автомобіль КІА RIО, р.н. НОМЕР_1 придбавався в шлюбі, тому він є спільною власністю подружжя, і позивач маю рівне право розпоряджатись ним.
Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Колишня дружина ОСОБА_3, розуміючи, що позивач своє волевиявлення на продаж автомобіля не надавав, і те, що особисто, без його згоди, вона не зможе продати спільний автомобіль, позивачка видала довіреність третій особі - ОСОБА_5, який в той же день, 12.08.2016 року продав автомобіль ОСОБА_6.
Це не перша спроба відповідачки ОСОБА_3 заволодіти майном, яке було набуто під час шлюбу.
Позивач та його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити, проти винесення заочного рішення суду не заперечували.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_8 в судове не з'явилися, належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, належним чином та своєчасно був повідомлений про день та час розгляду справи.
Представник третьої особи - Територіального сервісного центру №6347 РСЦ в Харківській області МВС України в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позову, та проводити розгляд справи за відсутності представника та прийняти рішення на розсуд суду, посилаючись на те, що реєстраційні дії здійснено на підставі договору купівлі-продажу та реєстраційні дії було проведено у відповідності до Порядку, затвердженого Постановою КМУ №1388 від 07.09.1998 року.
Суд, вислухав пояснення позивача та його представника, перевірив матеріали справи, приходить до наступного.
В судовому засіданні встановлено що 08.07.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб, який в подальшому заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.05.2017 року було розірвано. / а. с. 5, 6 /
В період шлюбу, а саме 29.01.2013 року подружжям було придбано автомобіль «KIA RIO», р.н.НОМЕР_1, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова №дв.НОМЕР_2, який зареєстрований на дружину відповідачку ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 06.12.2008 року, ВРЕР №1 м. Харкова. / а. с. 9 /
12.08.2016 року ОСОБА_3 видала довіреність громадянину ОСОБА_5 на право розпорядження автомобілем «КІА RІО», р.н. НОМЕР_1, в тому числі з правом продажу, обміну, здачі в оренду тощо, посвідчену приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області Корнєвої І.Ю. / а. с. 10 /.
В той же день, 12.08.2016 року громадин ОСОБА_5, діючи від імені ОСОБА_3, продав вищевказаний автомобіль відчиму ОСОБА_3 - ОСОБА_6, уклавши договір купівлі-продажу від 12.08.2016 року та оформленого в Територіальному сервісному центрі №6347. / а. с. 11/
За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За змістом статті 60 СК України є презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.
Встановивши, що спірний автомобіль був придбаний за час зареєстрованого шлюбу, суд приходить до висновку, що він є спільною сумісною власністю подружжя.
Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.
Укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Враховуючи, що згоду на переоформлення автомобіля відповідачці ОСОБА_3 позивач не надавав, отже волевиявлення на відчуження автомобіля не мав, тому договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_5 від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_6, є недійсними.
За вимогами ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Згідно висновку про вартість автомобіля КІА КІО, р.н. НОМЕР_1, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_9, вартість
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.
Згідно з частинами першою - третьої, п'ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В даному випадку, відчуження автомобіля було вчинено поза волевиявленням позивача, та позивач кошти від продажу вказаного автомобіля не отримував, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними договору купівлі-продажу автомобіля від 12.08.2016 року укладеного між відповідачами та оформленого в сервісному центрі 6347 РСЦ МВС в Харківській області.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсного правочину та зобов'язати відповідача ОСОБА_3 повернути позивачеві ОСОБА_2 грошову компенсацію, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 1420 грн. 30 коп. з трьох відповідачів з кожного в рівних частках.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 76, 80, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, ст. 15, 16, 216, 321 ЦК України, ст. 60, 70 СК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Третя особа - Територіальний сервісний центр №6347 РСЦ в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України, про визнання права власності на 1/2 частку автомобіля, визнання недійсним договору купівлі - продажу автомобіля, стягнення коштів задовольнити в повному обсязі.
Визнати автомобіль КІА RІО, р.н. НОМЕР_1, 2008 року випуску, червоний, № дв. НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн НОМЕР_5, та за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, іпн НОМЕР_6, право власності за кожним по 1/2 автомобіля КІА RIO, р.н. НОМЕР_1, 2008 року випуску, червоний, НОМЕР_2.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу №6347/2016/000216 від 12.08.2016 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оформленого в Територіальному сервісному центрі № 6347 Регіонального Сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України.
Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 сплачений судовий збір в розмірі 1420,30 грн. з кожного в рівних частках по 473 грн. 43 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський районний суд м. Харкова.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя -