Справа № 646/4952/18
№ провадження 2/646/1455/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.18 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

головуючого судді Теслікової І.І.

за участі секретаря Сімоненко К.Ю.

розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (мешкає: вул.Л.Сердюка, б. 4, кв. 301, м. Харків, 61184) до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» (місцезнаходження: Гімназійна набережна, б. 2, м. Харків) про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому зазначив, що відповідно до наказу № 38-к від 29.02.2008 він був прийнятий у штат Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на посаду охоронника 2 розряду. Наказом від 05.10.2010 № 141-к його переведено на посаду сторода у експлуатаційно-технічний відділ. В подальшому наказом № 54-к від 30.04.2018 його звільнено з посади сторожа в експлуатаційно-технічному відділі інституту згідно із ст. 38 КЗпП України ( за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію). Розрахунок позивачем на день звільнення з ним не проведений, на підставі чого позивач просить стягнути на його користь заборгованість із заробітної плати в сумі 20655,58 грн., та стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку в сумі 13256,12 станом на 26.07.2018 та по день повного розрахунку або по день постановлення рішення, стягнути моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

Відповідно до ухвали суду від 03.08.2018 провадження у справі відкрито та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він заперечує проти задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди на користь відповідача, з підстав того, що ним не доведено заподіяння останньому моральних страждань, фізичних страждань та їх глибини, душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини та моральної шкоди, що є підставою для відшкодування.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 38-к від 29.02.2008 ОСОБА_2 прийнятий у штат Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на посаду охоронника 2 розряду.

Згідно із наказом № 54-к від 30.04.2018 позивача звільнено з посади сторожа в експлуатаційно-технічному відділі інституту згідно із ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію).

В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут «Укренергомережпроект» у день звільнення позивача не здійснив виплату нарахованої заробітної плати.

Як зазначено у позові позивачем, на момент звернення до суду із вказаним позовом, заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплачена. Крім того, на час розгляду справи, відповідачем не спростована інформація позивача щодо не здійснення з ним розрахунку по заробітній платі, наявність заборгованості за невиплачену заробітну плату в сумі 20655,58 грн. за вересень 2017-квітень 2018 підтверджена довідкою № 41 від 27.06.2018, що видана ДПВНДІ «Укренергомережпроект» ОСОБА_1

Станом на час розгляду справи, встановлено, що Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут «Укренергомережпроект» () не ліквідоване.

Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі.

Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обовязків.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені КЗпП України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч.1ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст.94. ч.5 ст.95 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Частиною першою ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем не порушені строки звернення до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України (позовна заява надійшла до суду 30.10.2017 року) з врахуванням положень рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 по справі №4-рп/2012.

При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком (ст. 238 КЗпП України).

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України).

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.

Як передбачено ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Розраховуючи розмір заборгованості по заробітній платі за період з 01.09.2017 по 30.04.2018, суд виходить з наступного.

Відповідно до довідки № 41 від 27.06.2018, сума заборгованості по заробітній платі ДПВНДІ «Укренергомережпроект» перед ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, становить за вересень 2017-2801,17 грн., за жовтень 2017- 2976,59 грн., грудень 2017-2065,78 грн., січень 2018- 3054,20 грн., лютий 2018 1865,46 грн., березень 2018- 3615,33 грн., квітень 4277,05 грн., а всього заборгованість із заробітної плати складає 20655,58 грн грн.

За таких обставин сума, що підлягає стягненню з ДПВНДІ «Укренергомережпроект» на користь ОСОБА_1 - заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 20655,58 грн. з врахуванням утримання прибуткового податку з фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Абзацом другим п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до абзацу третього п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Пунктом пятим розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

В абзаці пятому п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 вересня 2017 року по 30 квітня 2018 року, суд виходить з наступного.

Судом розраховано середню заробітну плату позивача за місяць, яка становить: (1865,46 +3615,33=5480,79 грн.) /41 = 133 грн. 68 коп., (41-кількість робочих днів протягом лютого-квітня 2018 року).

Враховуючи, що за період з 30 квітня 2018 року по 22 листопада 2018 року пройшли 148 робочих днів, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 квітня 2018 року по 22 листопада 2018 року становить 19784,64 грн. (із розрахунку 133 грн. 68 коп. х 148 днів).

В той же час позивачем у позові наведений розрахунок середнього заробітку із зазначенням, що дані взяті з розрахункового листа за квітень 2018 року, за виключенням доплат (святкові, вечірні, нічні) розрахунку компенсації невикористаної відпустки та індексації., відповідно до якого: 4044,30/18 днів+ 224,68 грн (1 день), з 30 квітня 2018 року по 26 липня 2018 року було 59 робочих днів, 224,68 грн.Х 50 днів=13256,12 грн.

Проте зазначений розрахунок не відповідає правилам розрахнку середнього заробітку, визначеного відповідно до зазначеного вище Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, через що не береться до уваги судом.

Таким чином, з відповідача Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01.09.2017 по 20.04.2018 у розмірі 20655,58 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 01.09.2018 по 22.11.2018 у розмірі 19784,64 грн. з врахуванням утримання прибуткового податку з фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., посилаючись на те, що йому були заподіяні моральні страждання, викликані тим, що він був позбавлений джерела існування, був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини., великі душевні хвилювання були спричинені йому несплатою відповідачем загальнообовязкових соціальних внесків, що підтверджене відомостями про застраховану особу.

На підставі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При з'ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Затримка виплати заробітної плати і не проведення розрахунку при звільненні є порушення законних прав позивача на отримання оплати за свою працю, яка сталась з вини підприємства.

Відсутність грошових коштів позбавляє особу на належне забезпечення своєї життєдіяльності, змінює спосіб його життя, вимагає докладати додаткові зусилля для влаштування свого побуту.

Однак, суд вважає, що позивач ні на стадії звернення до суду, ні в ході розгляду справи не довів розмір своїх вимог щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень, в зв'язку з чим, керуючись принципом співмірності і справедливості, суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 1000 гривень.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Крім того, у відповідність до положень ч.1 п.2 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах виплати позивачу заробітної плати за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 4, 47, 94, 115-117, 232, 233, 238 КЗпП України, правовими позиціями ВСУ, рішенням КСУ від 15 жовтня 2013 року № 9- рп/201, ст.ст.13, 76-80, 133, 141, 263-265,280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» задовольнити частково.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект», (місцезнаходження: Гімназійна набережна, б. 2, м. Харків, 61050), , р/р 72300 в ПАТ «Укрсиббанк» м. Харкова, МФО 351005 на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 (мешкає: вул. ОСОБА_3, б. 4, кв. 301, м. Харків. 61184) нараховану, але не виплачену заробітну плату розмірі 20655 (двадцять тисяч шістсот пятдесят пять) грн. 58 коп.; середній заробіток за період затримки розрахунку з вересня 2017 по день ухвалення рішення у розмірі 19784 (девятнадцять тисяч сімсот вісімдесят чотири) грн. 64 коп., моральну шкоду у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень, а всього 41440 (сорок одна тисяча чотириста сорок) грн. 22 коп. з врахуванням утримання прибуткового податку з фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В задоволенні інших позовних вимог-відмовити.

Рішення про стягнення заробітної плати в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 (мешкає: вул. ОСОБА_3, б. 4, кв. 301, м. Харків. 61184).

Відповідач - Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут «Укренергомережпроект», (місцезнаходження: Гімназійна набережна, б. 2, м. Харків, 61050), , р/р 72300 в ПАТ «Укрсиббанк» м. Харкова, МФО 351005.

Суддя І.І.Теслікова