Справа № 307/2868/16-ц
Провадження № 2/307/50/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Панчишин В.І.

з участю: представника позивача ОСОБА_6.

представника тячівської РДА Сойма С.В.

представників відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4

ОСОБА_5

представника ПП «Закарпат Земля» Решетар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом фермерського господарства «ОСОБА_6» до Тячівської районної державної адміністрації та ОСОБА_3, третя особа приватне підприємство «Закарпат Земля» про визначення незаконним та скасування рішень Тячівської РДА, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що рішеннями Тячівської районної ради № 63 від 28.02.1992 р. та виконавчого комітету Тячівської районної ради народних депутатів від 04.04.1995 р. ФГ «ОСОБА_6» було виділено земельну ділянку площею 30 га.

В державному акті було внесено площу земельних ділянок 5.8, 8.0 та 16.2 га.

29.10.2009 р. Тячівська РДА надала ОСОБА_3 дозвіл на збір матеріалів щодо передачі їй у власність земельну ділянку площею 0.20 га., в урочищі Піддіброва, в с. Угля, а 09.06.2010 р. - затверджено проект із землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність відповідачці, хоча вказана ділянка ніколи не перебувала у її користуванні.

На підставі розпорядження про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність № 418 від 09.06.2010 р. ОСОБА_7 видано державний акт на право власності на земельну ділянку 0.20 га., серії НОМЕР_1 від 12.04.2011 р.

При проведенні геодезичних польових робіт та вимірювань спеціалістами землевпорядної організації видно, що з 0.20 га. земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3, 0.8 га. земельної ділянки належить ФГ «ОСОБА_6» .

Вказана земельна ділянка перебувала і перебуває у користуванні ФГ «ОСОБА_6», і не була вилучена у встановленому законом порядку. Згоду на її вилучення ФГ не надавало.

Просить визнати незаконними та скасувати п. 13 розпорядження Тячівської РДА № 748 від 29.10.2009 р. про надання ОСОБА_3 дозволу на збір матеріалів щодо передачі їй у власність земельної ділянки площею 0.20 га., яка розташована за межами населеного пункту в урочищі Піддіброва, та п. 6 розпорядження Тячівської РДА № 418 від 09.06.2010 р. про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_7, та визнати недійсним державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0.2000 га. серії НОМЕР_1 від 12.04.2011 р.

Представники відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що ОСОБА_7 на праві власності належить земельна ділянка площею 0.20 га., в урочищі Піддіброва, Углянської сільської ради.

Вважають позовні вимоги необґрунтованими та до матеріалів справи не додано жодного доказу, який би підтверджував право користування позивача земельною ділянкою площею 8 га.

Представник позивача 24.05.2003 р. власноручно написав письмову згоду про виділення позивачці земельної ділянки в урочищі Піддіброва.

Не лише ця частина земельної ділянки, але й решта земельної ділянки площею 8.0 га. не перебуває у користуванні позивача, оскільки він на платній основі передав частину належних йому земель як ОСОБА_7, так і іншим жителям.

Представник Тячівської РДА позов не визнала. Пояснила, що позов не підлягає задоволенню так як голова ФГ ОСОБА_6. давав письмову згоду на передачу земельної ділянки відповідачці ОСОБА_3 про що свідчить його письмова заява. Оригінал заяви не зберігся, але є її ксерокопія. Земельна ділянка була виділена ОСОБА_3 у встановленому законом порядку.

Розглянувши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Статтями 78 та 116 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Особам (їх спадкоємцям), які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року (з дня набрання чинності Земельним кодексом України), земельні ділянки не повертаються. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В судовому зсіданні встановлено, що згідно державного акту на право постійного користування землею від 27.05.1993 р. фермерському господарству «ОСОБА_6» надано у постійне користування земельні ділянки: № 1 площею 15.7 га.; № 2 - 9.1 га.; № 3 - 24 га.; № 4 - 5.8 га.; № 5 - 8 га.; № 6 - 16.2 га. Всього 30 га. Земельна ділянка № 5, площею 8.0 га знаходиться в урочищі Піддіброва села Угля. Ця обставина сторонами не оспорюється.

Розпорядженням голови Тячівська РДА № 748 від 29.10.2009 р. ОСОБА_3 надано дозвіл на збір матеріалів щодо передачі їй у власність земельної ділянки площею 0.20 га., в урочищі Піддіброва, в с. Угля.

Розпорядженням № 418 від 09.06.2010 р. затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_7 земельну ділянку 0.20 га., в с. Угля, в урочищі Піддіброва.

На підставі цього розпорядження, 12.04.2011 р., ОСОБА_8 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, площею 0.2000 га. в с Угля, в урочищі Піддіброва.

З листа сільського голови Углянської сільської ради Феєра В.М. № 360 від 22.12.2016 р. вбачається, що земельна ділянка розміром 0.20 га., у с. Угля, урочища Піддіброва, є приватизованою ОСОБА_3, дана земельна ділянка виділена їй головою ФГ «ОСОБА_6» ОСОБА_6 ще 2003 році, про що свідчить копія згоди голови ФГ від 24.05.2003 р. з 8-ми гектарної площі земель ФГ «ОСОБА_6». Земельна ділянка № 5 розміром 8 га, що знаходиться у с. Угля, урочища «Піддіброва», була в користуванні ФГ «ОСОБА_6» на підставі Державного акту на право постійного користування землею з 1993 року.

Крім цього, факт перебування спірної земельної ділянки у користуванні ФГ «ОСОБА_6» підтверджується державним актом на право постійного користування землею та сторонами не оспорюються.

Згідно статті 141 ЗК України, в редакції що діяла на момент видання розпорядження головою Тячівської РДА № 748, від 29.10.2009 р. про надання дозволу ОСОБА_3 на збір матеріалів щодо передачу їй у власність спірної земельної ділянки, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до ст. 142 цього ж кодексу, в цій же редакції, припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Однак, як встановлено у судовому засіданні, Тячівська РДА не приймала рішення про припинення права користування земельною ділянкою позивача. Скориставшись заявою Добруника В.М. складеною 27.05.2003 р., голова РДА, 29.10.2009 р. видав розпорядження № 748 про надання дозволу ОСОБА_8 на збір матеріалів щодо передачі їй у власність земельної ділянки площею 0.20 га., в урочищі Піддіброва, в с. Угля, а 09.06.2010 р. розпорядженням № 418 затвердив проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_7 на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку 0.20 га., серії НОМЕР_1 від 12.04.2011 р.

З приписів ст. 76, ст. 77 ч.ч. 1, 2, ст. 78 ч. 2, ст.ст. 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 5, 6, ст. 83 ч. 1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Доказів того, що земельна ділянка, яка перебувала у постійному користуванні ФГ «ОСОБА_6», була вилучена згідно чинного на той час законодавства відповідачами не додано.

Твердженням представника позивача про те, що він не писав заяву про згоду на вилучення у ФГ «ОСОБА_6» земельної ділянки площею 0.20 га. на користь ОСОБА_8 суд дає критичну оцінку, так як він не скористався своїм правом просити суд про призначення почеркознавчої експертизи, і не надав відповідних доказів того що розписка підроблена. Однак одну цю розписку суд не вважає достатнім доказом того, що земельна ділянка була вилучена відповідно до ст.ст. 141, 142 ЗК України.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У зв'язку з тим, що державний акт про право власності ОСОБА_8 на спірну земельну ділянку бу виданий на підставі правових актів прийнятих органом державної влади із порушенням закону, його також слід визнати незаконним та скасувати.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі по 2850 грв.

Тому, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 21 ЦК України, ст.ст. 78, 116, 141, 142 ЗК України в редакції, що діяла станом на 29.10.2009 р. суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати незаконними та скасувати п. 13 розпорядження Тячівської РДА № 748 від 29.10.2009 р. про надання ОСОБА_3 дозволу на збір матеріалів щодо передачі їй у власність земельну ділянку площею 0.20 га., яка розташована за межами населеного пункту в урочищі Піддіброва, та п. 6 розпорядження Тячівської РДА № 418 від 09.06.2010 р. про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_7

Визнати недійсним державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0.2000 га. серії НОМЕР_1 від 12.04.2011 р.

Стягнути з Тячівської районної державної адміністрації та ОСОБА_3 на користь фермерського господарства "ОСОБА_6" по дві тисячі вісімсот п'ятдесят гривень судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 02.09.2018 року.

Головуючий: Гримут В.І.