Справа № 344/6384/18
Провадження № 22-ц/4808/17/18
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Максюти І.О.

за участю секретаря Возняк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Островським Л.Є. 15 травня 2018 року в м. Івано-Франківськ у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_5, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а:

14 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_5, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Того ж дня до суду надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_5 (м. Івано-Франківськ вул. Старозамкова, 1) вчиняти дії по виконанню виконавчого напису №98 від 30.01.2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_4 (реєстр за №98), про звернення стягнення на нерухоме майно - чотирьохкімнатну квартиру з підвальними приміщеннями №4, загальною площею 161,6 кв.м, житловою площею 86,7 кв.м, підвальне приміщення загальною площею 34,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Матейки, буд. №12, та яка належить на праві власності ОСОБА_2.

Дану заяву обґрунтовано тим, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення в разі його постановлення. Виконавчий напис вчинений з порушенням процесуальних строків, сума заборгованості є спірною, а також допущено подвійне стягнення боргових зобовязань позичальника ОСОБА_3 за рахунок реалізації іпотечного майна. Крім того, в даній квартирі зареєстровані та проживають малолітні діти.

Разом з тим, самостійно зупинити виконання даного виконавчого напису заявник не може, адже приватним виконавцем виконавчого округу ОСОБА_5 вже відкрито виконавче провадження. При цьому, реалізувати спірну квартиру вона не матиме можливості, оскільки така перебуває під обтяженням іпотекою.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 травня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено. Заборонено приватному виконавцю виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_5 (м. Івано-Франківськ вул. Старозамкова, 1) вчиняти дії по виконанню виконавчого напису №98 від 30.01.2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_4 (реєстр за №98), про звернення стягнення на нерухоме майно - чотирьохкімнатну квартиру з підвальними приміщеннями №4, загальною площею 161,6 кв.м, житловою площею 86,7 кв.м, підвальне приміщення загальною площею 34,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Матейки, буд. №12, та яка належить на праві власності ОСОБА_2.

Не погодившись з даною ухвалою суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Важають дану ухвалу такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставин справи.

Зокрема, вказують, що дії приватного виконавця регулюються спеціальним законом, а саме Законом України «Про виконавче провадження», яким передбачено випадки зупининення виконавчого провадження виконавцем, однак, не передбачена заборона виконавцю вчиняти дії.

На їхню думку, заборонивши виконавцю вчиняти дії по виконанню виконавчого напису, суд не врахував приписи даного закону щодо ефективного та своєчасного виконання рішення суду та повноваження виконавця.

Також вважають, що ухвала суду винесена з порушеннями ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, звертають увагу, що в оскаржуваній ухвалі суд посилався на ст. 50 ЦПК України, в той час як дана стаття чинного ЦПК України не стосується заходів забезпечення позову.

Виходячи з вище викладеного, просять ухвалу Івано-Франківського міського суду від 15.05.2018 року скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2

Згідно із абзацом третім пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч. 1 ст. 31 ЦПК України дану справу передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у звязку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, хоча повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином.

Доказів поважності причин неявки позивач та її представник суду не представили.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_5 вчиняти дії по виконанню виконавчого напису, суд першої інстанції виходив з того, що цивільним процесуальним законодавством передбачено забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, між сторонами існує спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Однак, погодитися із такими висновками апеляційний суд не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, за змістом вищезазначених норм закону, заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, звертаючись в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_5, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №98 від 30.01.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_4 (реєстр за №98), про звернення стягнення на нерухоме майно - чотирьохкімнатну квартиру з підвальними приміщеннями №4, загальною площею 161,6 кв.м, житловою площею 86,7 кв.м, підвальне приміщення загальною площею 34,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Матейки, буд. №12, та яка належить позивачу на праві власності.

Тобто предметом спору є саме виконавчий напис, яким звернуто стягнення на квартиру.

Порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначений ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, згідно п. 2 ч. 1 даної статті Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

В п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Таким чином, законодавець визначив, що оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачив як вид забезпечення позову можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Отже при вирішенні питання про забезпечення позову суддя повинен був перевірити наявність зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не перевірив усі вищевказані обставини, не взяв до уваги співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами, не врахував, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю вчиняти дії по виконанню виконавчого напису не узгоджується з вимогами ст. 150 ЦПК України та ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», та помилково дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Таким чином, ухвала суду про забезпечення позову постановлена з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства, а тому згідно ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 15 травня 2018 року скасувати, постановити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_5, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2018 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Пнівчук О.В.

ОСОБА_6