КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/3117/2018 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Приходька К.П., Журби С.О., розглянув в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, апеляційний суд, -

У С Т А Н О В И В :

у липні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що в період з 30.06.2006 року по 31.07.2009 року позивач працював у ТОВ «Сімент Україна» на посаді головного юрисконсульта та був звільнений на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Позивач зазначав, що за весь час його працевлаштування йому жодного разу не було надано щорічної відпустки та при звільнені не були виплачені всі належні йому суми, що підлягали до виплати на підставі ст. 117 КЗпП України.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11.08.2015 року у справі № 761/18062/15-к було закрито кримінальне провадження № 0000446 від 21.10.2014 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 175 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності.

При цьому судом було встановлено, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у безпідставній невиплаті установленої законом виплати громадянам більше ніж за один місяць, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 175 КК України, потерпілим від якого є позивач.

В подальшому заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11.01.2016 року у справі № 752/17501/14-ц з ТОВ «Сімент Україна» на користь позивача було стягнуто грошову компенсацію за невикористану відпусту в сумі 2884,35 грн. та 354426,74 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Позивач зазначає, що внаслідок злочинних дій відповідача позивачу було заподіяно також моральну шкоди, яка виразилась в душевних переживаннях та хвилюваннях, пов'язаних із необхідністю докладати зусиль для відновлення своїх порушених прав, організації роботи та життя, ОСОБА_5 просив суд стягнути з відповідача 100 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заданої йому внаслідок вчинення відповідачем злочину.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 10 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недотримання судом вимог процесуального законодавства, а саме, всебічності та повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та з застосуванням відповідних норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції безпідставно не застосував ст. 267 ЦК України щодо наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем була заподіяна позивачу моральна шкода внаслідок вчинення кримінального правопорушення, яка виразилась у порушенні нормальних життєвих зв'язків, душевних стражданнях щодо невиплати гарантованих сум за свою працю, а також втраті часу, необхідного для відновлення свого порушеного права.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 28-к «Про прийняття на роботу» від 30 червня 2006 року ОСОБА_5 з 01 липня 2006 року прийнято на посаду головного юрисконсульта ТОВ «Сімент Україна».

Відповідно до наказу № 16-к «Про звільнення» від 31 липня 2009 року ОСОБА_5 звільнено з посади головного юрисконсульта ТОВ «Сімент Україна» на підставі на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11.08.2015 року у справі № 761/18062/15-к було закрито кримінальне провадження № 0000446 від 21.10.2014 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 175 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності (а.с.8-11).

При цьому судом було встановлено, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у безпідставній невиплаті установленої законом виплати громадянам більше ніж за один місяць, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 175 КК України, потерпілим від якого є позивач.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 січня 2016 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімент Україна» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку задоволено (12-19).

За змістом ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Стаття 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із п. 3 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За змістом ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Аналіз указаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що їх можливо застосувати лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або неправомірних дій особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та завдала таким правопорушенням шкоди потерпілій особі.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а на відповідача - відсутність такої шкоди, а також те, що шкоду було завдано не з його вини.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оскільки вина відповідача була встановлена ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 серпня 2015 року про закриття кримінального провадження, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з останнього на користь позивача моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано строк позовної давності, є необґрунтованим та надуманими.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суд.

Оскільки вину відповідача у скоєнні кримінального правопорушення, яким позивачу було завдано моральної шкоди, було встановлено ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 серпня 2015 року, саме з цієї дати слід відраховувати момент, з якого особа дізналась про порушення свого права.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду з позовом ОСОБА_5 звернувся 04 липня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги щодо неналежного відповідача у справі, як необґрунтовані, оскільки позов про стягнення моральної шкоди завданої злочином пред'явлено до ОСОБА_4, як до особи, яка вчинила цей злочин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів на спростування висновків суду першої інстанції щодо часткової обґрунтованості вимог позивача, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Д.О. Таргоній

С.О.Журба

К.П.Приходько