Ухвала

Іменем України

19 липня 2018 року

м. Київ

справа № 212/11185/14-ц

провадження № 61-38173ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року у складі судді Чайкіна І. Б. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В П.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що у період з 06 липня 2007 року по 29 січня 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі. За час шлюбу подружжям на підставі договору купівлі-продажу набуто двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 41,7 кв. м, за ціною 22 000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на момент придбання квартири становило 111 100,00 грн. Право власності на зазначену квартиру оформлено на ОСОБА_5

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив здійснити поділ спільного майна подружжя - квартири АДРЕСА_1, шляхом визначення її ідеальних часток: йому у власність виділити ? частини квартири, вартістю 55 550,00 грн, іншу ? частини квартири виділити відповідачу ОСОБА_5

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом про розподіл спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 26 червня 2007 року ОСОБА_4 уклав із Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») кредитний договір, відповідно до умов якого отримав кредитні кошти у розмірі 25 900 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_2. В цей же день за отримані кошти ОСОБА_4 придбав зазначену квартиру та передав її в іпотеку банку, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Кредитний договір, договір купівлі-продажу квартири та договір іпотеки укладені ОСОБА_7 до укладення шлюбу із нею, проте усі виплати за вказаним кредитним договором здійснювалися ним у період шлюбу за рахунок їхнього спільного сумісного майна - грошових коштів (доларів США). На виконання умов кредитного договору за рахунок спільного сумісного майна подружжя ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» виплачено 32 407,33 доларів США, проте позивач відмовляється повернути їй половину коштів, сплачених в рахунок погашення кредиту в сумі 16 203 ,66 доларів США.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнення позовних вимог, ОСОБА_5 просила здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя - 32 407,33 доларів США, які були виплачені ОСОБА_7 на рахунок ВАТ «РайффайзенБанк Аваль» за кредитним договором від 26 червня 2007 року, стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 32 407,33 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становить 422 476,40 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Здійснено поділ спільного майна подружжя - квартири АДРЕСА_3, шляхом визначення її ідеальних часток.

Виділено у власність ОСОБА_4 ? частини квартири АДРЕСА_3, вартістю 55 550,00 грн та визнано за останнім право власності на зазначену частину квартири.

Виділено у власність ОСОБА_5 ? частини квартири АДРЕСА_3, вартістю 55 550,00 грн та визнано за нею право власності на зазначену частину квартири.

У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_3 придбана сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому належить останнім на праві спільної сумісної власності. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що грошові кошти, сплачені на погашення заборгованості за кредитним договором, не можуть бути предметом поділу як спільне майно подружжя.

У червні 2018 року ОСОБА_5 подала касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, зокрема статті 263 ЦПК України, просить скасувати зазначені судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, ухвалити в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

У відповідності до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

ОСОБА_5 оскаржує рішення лише в частині відмови у задоволенні поданого нею зустрічного позову, в іншій частині рішення судів не оскаржуються, а тому судом касаційної інстанції не переглядаються.

Судами встановлено, що з 06 липня 2007 року по 29 січня 2013 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі.

26 червня 2007 року, тобто до укладення шлюбу, ОСОБА_4 уклав із ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір № 014/6817/33589/74, відповідно до умов якого отримав грошові кошти у сумі 25 900 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_4. В цей же за отримані кошти ОСОБА_4 придбав зазначену квартиру та на підставі договору іпотеки передав її в іпотеку банку, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Кредитний та іпотечний договори, а також договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 укладені ОСОБА_7 26 червня 2007 року, тобто до укладення шлюбу із ОСОБА_8, грошові кошти в сумі 32 407,33 доларів США, які остання просили поділити, витрачалися не на придбання квартири, а за її згодою на погашення кредиту, а тому відсутні підстави для їх поділу.

Частинами другою, четвертою статті 65 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Наведені положення Сімейного Кодексу України дають підстави для висновку, що поділу підлягає майно подружжя, в тому числі і грошові кошти, наявні у подружжя, а також майно подружжя, яке знаходиться у третіх осіб. Кошти, сплачені подружжям за час шлюбу на користь третіх осіб за самостійними зобов'язаннями кожного з них, а також за спільними зобов'язаннями, в тому числі в рахунок погашення кредитних зобов'язань, не є майном, в розумінні статті 61 СК України, яке належить подружжю, а також майном, яке належить подружжю, та перебуває у третіх осіб, оскільки право власності на кошти з моменту їх передачі належить кредитору, а не платнику таких коштів. Оскільки грошові кошти, сплачені кредиторам, не є майном подружжя, тому суди дійшли обґрунтованих висновків, що вони не підлягають поділу як спільне майно подружжя.

Отже, оскаржувані рішення постановлені при правильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги про те, що під час ухвалення оскаржуваних рішень судами порушені норми процесуального права, а саме вимоги статті 263 ЦПК України не заслуговують на увагу, оскільки суди на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, ухвалили законні та обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України, у редакції чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції та статей 263, 382 ЦПК України. Інших доводів заявником у касаційній скарзі не зазначено.

Оскільки правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів і касаційна скарга є необґрунтованою, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розподіл майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик