Справа № 376/1087/17-ц Головуючий у І інстанції Ярошенко С. М.
Провадження № 22-ц/780/2363/18 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 26 21.06.2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Журби С.О.,

суддів Олійника В.І., Сержанюка А.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

11 квітня 2012 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30.00% річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим за кредитом утворилася заборгованість. Станом на 28 лютого 2017 року загальна сума заборгованості становила 21163,54 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 284,99 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 15544,97 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3849,60 грн., штраф (фіксована частина) -500,00 грн., штраф (процентна складова) - 983,98 грн. Зважаючи на наведене, просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 рокуу задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції незаконно відмовлено у стягненні з відповідача на користь банку усіх без виключення нарахувань за кредитом у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ході розгляду справи було належним чином доведено факти укладення між сторонами кредитного договору, видачі за ним кредитних коштів відповідачу та невиконання останнім своїх зобов'язань з їх повернення та сплати відсотків, а також пені, комісії та штрафу за кредитом, однак було пропущено строк звернення до суду з вимогами до відповідача. З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

На підтвердження своїх посилань щодо укладення між сторонами кредитного договору та фактичної видачі відповідачу кредитних коштів шляхом видачі кредитної картки позивач надав лише анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яку відповідач заповнила та підписала 11 квітня 2012 року. При цьому жодного доказу фактичної видачі кредитної картки та передачі її відповідачу, як про те стверджував позивач, до суду представлено не було. Не підтвердила отримання кредитної картки й сама відповідач. Більш того, з самої вказаної анкети-заяви взагалі не вбачається, якого саме виду банківських послуг із зазначених в ній (отримання платіжної картки «універсальна», зарплатного проекту, картки «голд», пенсійної картки, ощадкнижки (депозиту), дебетової особистої картки чи ідентифікації з паспортом) така заява стосується. Жодного іншого належного доказу на підтвердження посилань щодо видачі відповідачу кредитних коштів та/або банківської кредитної картки до суду представлено не було. Не є такими доказами й розрахунок заборгованості за кредитом, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «універсальна», а також довідка банку від 20.07.2017 року про видачу кредитної карти відповідачу, які банк самостійно виготовив та надав до суду, оскільки такі документи не підписані відповідачем або іншою уповноваженою особою. За таких умов наведені твердження позивача залишилися недоведеними, відтак не можуть бути прийняті судом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що позов не підлягає до задоволення саме через недоведеність позовних вимог, а не у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, як про те зазначив суд першої інстанції.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року в частині мотивів його прийняття змінити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, крім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: В.І. Олійник

А.С. Сержанюк