Номер провадження: 22-ц/785/5498/18
Номер справи місцевого суду: 520/1051/18
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Цюри Т.В., Сегеди С.М.,

при секретарі: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2018 року, -

встановила:

29 січня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою про визнання договору довічного утримання (догляду), укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 12.07.2012 року, завірений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори недійсним. Зазначеним договором було передбачено, що ОСОБА_5 передає у власність, а набувач отримує у власність квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням ( доглядом) довічно на умовах визначених у договорі.

05 лютого2018 року до суду позивачем ОСОБА_2 було надано заяву про забезпечення позову, в якій остання просить в забезпечення позовних вимоги накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання ( догляду) недійсним - задоволено частково.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2018 року.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду, зазначеним вимогам відповідає в повній мірі, з огляду на наступне.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви позивача про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Згідно положень ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Згідно ч.1, 6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З виділених матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою про визнання договору довічного утримання (догляду), укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 12.07.2012 року, завірений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори недійсним. Зазначеним договором було передбачено, що ОСОБА_5 передає у власність, а набувач отримує у власність квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням ( доглядом) довічно на умовах визначених у договорі.

Оскільки, спір стосується квартири АДРЕСА_1, суд дійшов вірного висновку про те, що неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Відповідно до роз'яснень, що надані в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено заяву про забезпечення позову. Вжиті ним заходи забезпечення є співмірними щодо заявлених позовних вимог, вони відповідають приписам ст. 153 ЦПК України і сприятимуть виконанню можливого рішення суду.

Тому, зроблені судом висновки не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів ,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника Папазова ОСОБА_6 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2018 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31.08.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

Т. В. Цюра

С.М. Сегеда