АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5229/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 23 березня 2018 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «Аркада», публічне акціонерне товариство «Ощадбанк», публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про поділ спільного сумісного майна подружжя;

зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулась у суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому, з урахуванням уточнень, просила :

- виділити у власність позивача ? частини банківських вкладів (депозитів) та ? частину нарахованих відсотків на суму банківських вкладів за договорами про банківські вклади (депозити), відкриті у банках: публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Аркада» (надалі - ПАТ КБ «Аркада»), публічному акціонерному товаристві «Ощадбанк» (надалі - ПАТ «Ощадбанк»), публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» (надалі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»), публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк») ;

- зобов'язати відповідача компенсувати частину грошових коштів (депозитів та ? частину нарахованих відсотків на суму банківських вкладів, що в сумі складає 245 306 грн. 38 коп.

В обґрунтування позову зазначено, що за час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя були здійсненні вклади в банківські установи на ім'я відповідача, однак після припинення шлюбно-сімейних відносин були ним зняті, а за нормами сімейного законодавства заявлені до поділу грошові кошти є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу з дотриманням принципу рівності часток.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 не визнаючи вимог первісного позову, та не погоджуючись із заявленим обсягом спільного сумісного майна подружжя, пред'явив зустрічний позов, в якому, з урахуванням уточнень, просив :

- поділити квартиру спільної сумісної власності за адресою : АДРЕСА_3, набуту подружжям за договором купівлі-продажу майнових прав № КР 7/285 від 05 лютого 2014 року, шляхом стягнення з ОСОБА_3 компенсації в сумі 225 000 грн. та виділити йому у власність ? частину страхової суми, сплаченої позивачу страховою компанією «Ренесанс Життя» за договором добровільного страхування життя № ПГ 037459 від 20 грудня 2011 року, що становить 25530грн.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що джерелом походження заявлених позивачем до поділу грошових коштів, є кошти, отримані відповідачем від продажу належних йому на праві приватної власності квартир у м. Ромни Сумської області та у м. Києві по вул. Харківське шосе, які він продав у 2003 та 2013 роках відповідно. Отримані за договорами купівлі-продажу грошові кошти відповідач вносив у банки під відсотки, за рахунок яких сума коштів збільшувалась. Окрім того, квартира у м. Києві до моменту її продажу здавалась в оренду, а тому суми орендної плати також є особистими коштами відповідача. Після закінчення строку дії відповідних договорів відповідач знімав кошти та знову розміщував їх на депозитних рахунках на більш вигідних умовах. Відтак усі кошти, які знаходились та на цей час знаходяться на рахунках відповідача в банківських установах, не залежать до спільної сумісної власності подружжя і не підлягають поділу.

ОСОБА_2 вказував, що у період спільного проживання за рахунок коштів сімейного бюджету було здійснено накопичення грошових коштів в ПрАТ «Ренесанс Життя» згідно укладеного позивачем договору добровільного страхування життя № ПГ 037459 від 20 грудня 2011 року, а в період з 20 грудня 2011 року по 29 жовтня 2014 року позивачем було внесено страхових платежів на загальну суму 51 061 грн. 35 коп., а отже половина цієї суми належить відповідачу.

Окрім того зазначено, що до об'єктів спільної сумісної власності подружжя належить набута за договором купівлі-продажу майнових прав № КР 7/285 від 05 лютого 2014 року квартира за адресою: АДРЕСА_3 у придбання якої було вкладено 200 000 грн. особистих коштів відповідача, отриманих від продажу квартири по вул. Харківське шосе, та 56 025 грн. спільних коштів подружжя, а оскільки відповідач не претендує на право володіння зазначеною квартирою, позивач повинна компенсувати вкладені ним особисті кошти та половину суми, внесеної за рахунок коштів сімейного бюджету.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 березня 2018 року, з урахуванням додаткового рішення від 06 квітня 2018 року та ухвали суду від 18 квітня 2018 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 ? частину грошових коштів, набутих за час шлюбу, що становить 198 870 грн. 51 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, в сумі 9387 грн. 90 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, за змістом, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування й недоведеність обставин, які мають значення для справи, підтримання доводів зустрічного позову, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги зустрічного позову.

Зазначено, що в матеріалах справи не існує будь-яких свідчень витрачання грошей особистої власності скаржника на інше, окрім як в інтересах сім'ї, а під час розірвання шлюбу ОСОБА_3 заявляла про повний розрив матеріальних та фінансових відносин, не робила упродовж майже двох років заяв стосовно будь - яких грошей, які були їй не повернуті.

Посилаючись на те, що ніяких грошей спільної сумісної власності у ОСОБА_2 нема й гроші на депозитних рахунках належать скаржнику на праві приватної власності, а спірну квартиру потрібно поділити відповідно до коштів внесених кожним з подружжя, стягнути ? частину страхових платежів з ОСОБА_3 за рахунок спільного майна подружжя, що станом на 29 жовтня 2014 року становила загальну суму 51061 грн. 35 коп., просив апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_3 та її представника, які просили апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 червня 1978 року (а.с.6 т. 1).

В період шлюбу сторін відповідачем ОСОБА_2 відкривались в банківських установах депозитні рахунки, на яких розміщувались грошові кошти на договірних засадах на визначений строк зберігання.

Так, 31 січня 2013 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ «Аркада» договір № 26737 про вклад (депозит) «Раціональний», за умовами якого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 200 000 грн. на строк 12 місяців і 5 днів (а.с.94-96, 97 т. 2).

18 грудня 2013 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Держексімбанк» договір строкового банківського вкладу зі сплатою процентів щомісяця «Пенсійний» № 8, за умовами якого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 10 000 грн. на строк 365 календарних днів (а.с.115-117,118 т. 1).

14 січня 2014 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ «Аркада» договір № 32914 про вклад (депозит) «Раціональний», за умовами якого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 10 000 грн. на строк 12 місяців і 5 днів (а.с.87-89, 90 т. 1).

11 лютого 2014 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ «Аркада» договір № 33796 про вклад (депозит) «Комфортний», за умовами якого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 50 000 грн. на строк 12 місяців і 5 днів (а.с.91-92, 93 т. 1).

24 березня 2014 відповідач уклав з ПАТ КБ «Аркада» договір строкового банківського вкладу зі сплатою процентів після закінчення строку вкладу «Оптимальний» № 8, за умовами кого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 20 000 грн. на строк 7 календарних днів з автоматичним продовженням строку договору (а.с.113-114 т. 1).

31 березня 2014 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Держексімбанк» договір строкового банківського вкладу сплатою процентів після закінчення строку вкладу «Оптимальний» № 8, за умовами якого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 20 000 грн. на строк на строк 7 календарних зів з автоматичним продовженням строку договору (а.с.111-112 т. 1).

28 квітня 2014 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Держексімбанк» договір строкового банківського вкладу зі сплатою процентів після закінчення строку вкладу «Оптимальний» № 8, за умовами якого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 30 000 грн. на строк на строк 7 календарних днів з автоматичним продовженням строку договору (а.с.109-110 т. 1).

02 червня 2014 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Держексімбанк» договір строкового банківського вкладу зі сплатою процентів після закінчення строку вкладу «Оптимальний» № 8, за умовами якого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 50 000 грн. на строк на строк 7 календарних днів з автоматичним продовженням строку договору (а.с.119-120, 121-122 т. 1).

04 липня 2014 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Держексімбанк» договір строкового банківського вкладу зі сплатою процентів після закінчення строку вкладу «30 днів» № 8, за умовами якого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 20 000 грн. на строк 30 календарних днів з автоматичним продовженням строку договору (а.с.123-124, 125-126 т. 1).

05 серпня 2014 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Ощадбанк» договір № 1013555 на вклад депозитний на ім'я фізичної особи, за умовами якого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 3 000 дол. США на строк 2 місяці. Згідно з додатковою угодою від 02 жовтня 2014 року строк повернення вкладу було встановлено 05 грудня 2014 року (а.с.162, 163 т. 1).

19 серпня 2014 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Ощадбанк» договір № 75152426 на вклад «Строковий Пенсійний», за умовами якого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 50 000 грн. на строк 18 місяців (а.с.183 т. 1).

05 вересня 2014 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Ощадбанк» договір № 75852726 на вклад «Строковий Пенсійний», за умовами якого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 30 000 грн. на строк 18 місяців (а.с.184, 185-188 т. 1).

07 жовтня 2014 ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ «Аркада» договір про вклад (депозит) «Раціональний» № 39021, за умовами якого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 10 000 грн. на строк 12 місяців і 5 днів (а.с.84-85, 86 т. 1).

18 грудня 2014 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Держексімбанк» договір строкового банківського вкладу зі сплатою процентів щомісяця «Пенсійний» №8, за умовами якого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 20 000 грн. на строк 368 календарних днів (а.с.127-128, 129 т. 1).

29 грудня 2014 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ «Аркада» договір № 41456 про вклад (депозит) «Стандарт», за умовами якого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 30 000 грн. на строк 9 місяців (а.с.81-82, 83 т. 1).

16 лютого 2015 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ «Аркада» договір № 42528 про вклад (депозит) «Раціональний», за умовами якого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 40 000 грн. на 10 місяців (а.с.72-73, 74 т. 1).

29 вересня 2015 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ «Аркада» договір № 46963 про вклад (депозит) «Стандарт Строковий», за умовами якого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 40 000 грн. на строк 12 місяців і 5 днів (а.с.75-76, 77 т. 1).

19 лютого 2016 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Ощадбанк» договір № 136956126 на вклад «Теплі обійми» на ім'я фізичної особи, за умовами якого розмістив на депозитному рахунку вклад в сумі 50 000 грн. на строк 18 місяців (а.с.182 т. 1).

Встановлено, що грошові кошти в сумі 200 000 грн. внесені на депозитний рахунок в ПАТ КБ «Аркада» на підставі договору від 31 січня 2013 року, були особистими коштами ОСОБА_2, отриманими від продажу належної йому до шлюбу квартири за адресою: АДРЕСА_1, продаж якої здійснено за 280 000 грн. (а.с.49, 50 т. 1), а отже, є особистою приватною власністю відповідача.

Сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не ведуть спільне господарство і спільний бюджет фактично з 29 жовтня 2014 року.

Зі справи убачається, що 05 лютого 2014 року позивач уклала з ТОВ «Капітал Ріелті» договір купівлі-продажу майнових прав № КР/7/285, предметом якого є майнові права на об'єкт нерухомості - однокімнатну квартиру № 297, розташовану в об'єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_3 вартістю 256 025грн., які було внесено на рахунок забудовника. Термін закінчення будівництва та введення в експлуатацію об'єкту - 4 квартал 2014року (с.230-236 т. 1).

Отже, уклавши вказаний договір, ОСОБА_3 вчинила дії, спрямовані на будівництво об'єкту нерухомості, виникнення юридичних фактів, необхідних для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва, проте право власності на квартиру у неї не виникло, оскільки відповідно до пояснень сторін, передбачене умовами договору будівництво не розпочато донині.

Районний суд обґрунтовано дійшов висновку, що внесені грошові кошти в загальному розмірі 256 025 грн., з яких 200 000 грн. були особистими коштами відповідача, отриманими від продажу належної йому до шлюбу квартири за адресою: АДРЕСА_1, раніше зберігались на його депозитному рахунку в ПАТ КБ «Аркада».

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 районний суд виходив з відсутності правових підстав до його задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги про те, що гроші кошти, які знаходилися на депозитних рахунках, відкритих у банківських установах на ім'я ОСОБА_2, належать на праві приватної власності виключно скаржнику, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюб), крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені статтею 57 цього Кодексу.

Так, відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 зазначеної норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів) (ч. 1 ст. 58 СК України).

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Як убачається зі змісту заяви від 31жовтня 2016 року, ОСОБА_2 зазначав, що з 1995 року є пенсіонером, з 2000 року - не працює, пенсія є менше 2000 грн., а тому жодних рахунків у банківських установах він ніколи не мав та не має, об'єктивної можливості накопичувати значні кошти із своєї пенсії він не мав та не має. Також відповідач не заперечував ту обставину, що позивачка працювала та працює вчителем, джерелами доходу їх сім'ї були її «вчительська» заробітна плата та дохід від здійснення репетиторської діяльності (приватних уроків) (а.с.29т. 1).

Не міститься у справі доказів того, що кошти від продажу квартири м. Ромни Сумської області були розміщені ним на банківському рахунку та не були витрачені на поточні потреби відповідача та його сім'ї.

Відсутні й докази того, що ОСОБА_2 були накопичені кошти за рахунок здачі належної йому квартири АДРЕСА_2 в оренду.

За таких обставин, висновки районного суду про відсутність доказів на підтвердження отримання ОСОБА_2 доходів від використання його особистого майна у період шлюбних відносин, колегія суддів визнає обґрунтованими.

З урахуванням матеріалів справи, у їх сукупності, колегія суддів визнає такими, що ґрунтуються на матеріалах справи висновки суду про визнання спільною сумісною власністю сторін грошових коштів (сум депозитів та процентів) на загальну суму 397 741 грн. 02 коп. за договорами, укладеними відповідачем до 29 жовтня 2014 року, тобто до припинення ними фактичних шлюбних стосунків.

Зокрема:

за договором від 18 грудня 2013 року № 8, укладеним з ПАТ «Держексімбанк», за яким 18 грудня 2014 року виплачено 30 000 грн.;

за договором від 14 січня 2014 року№ 32914, укладеним з ПАТ КБ «Аркада», за яким 19 січня 2015 року виплачено 10705 грн. 75 коп.;

за договором від 11 лютого 2014 року № 33796, укладеним з ПАТ КБ «Аркада», за яким 16 лютого 2015 року виплачено 53 649 грн. 50 коп.;

за договором від 24 березня 2014 року № 8, укладеним з ПАТ КБ «Аркада», сума вкладу - 20 000 грн.;

за договором від 31 березня 2014 року № 8, укладеним з ПАТ «Держексімбанк», сума вкладу - 20 000 грн.;

за договором від 28 квітня 2014 року № 8, укладеним з ПАТ «Держексімбанк», сума вкладу - 30 000 грн.;

за договором від 02 червня 2014 року № 8, укладеним з ПАТ «Держексімбанк», за яким 29 грудня 2014 року виплачено 51 866 грн. 48 коп.;

за договором від 04 липня 2014 року № 8, укладеним з ПАТ «Держексімбанк», за яким 31 березня 2015 року виплачено 21 543 грн. 48 коп.;

за договором від 05 серпня 2014 року № 1013555, укладеним з ПАТ «Ощадбанк», за яким 05 грудня 2014 року виплачено 3 000 дол. США, що в еквіваленті становило 45 889 грн. 97 коп., та проценти в сумі 356 грн. 53 коп.;

за договором від 19 серпня 2014 року № 75152426, укладеним з ПАТ «Ощадбанк», за яким 19 лютого 2016 року виплачено 61 172 грн. 23 коп.

за договором від 05 вересня 2014 року № 75852726, укладеним з ПАТ «Ощадбанк», за яким 09 березня 2016 року виплачено 36 610 грн. 92 коп.;

за договором від 07 жовтня 2014 року № 39021, укладеним з ПАТ КБ «Аркада», за яким в день укладення договору внесено на депозит грошові кошти в сумі 10 000 грн.

До справи не долучено доказів використання отриманих ОСОБА_2 коштів спільно з ОСОБА_3, а тому районний суд обґрунтовано з відповідача стягнув ? їх частину - 198 870 грн. 51 коп.

Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що внесені ОСОБА_2 кошти на рахунок банків, які судом визнано спільним майном, є його особистою власністю, а тому не підлягають поділу, остільки частина договорів банківського вкладу відкриті після закриття попереднього договору й отримання банківського вкладу з відсотками.

Ці доводи носять голослівний характер й нічим не підтверджені, не надано таких доказів й під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Твердження апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_2 з причин відмови у поділі АДРЕСА_3 й не стягнення на його користь з позивача 225 000 грн. грошової компенсації вартості його частки квартири, колегія суддів визнає безпідставними й враховує наступне.

Так, згідно договору №КР/7/285 купівлі-продажу майнових прав від 05 лютого 2014 року, ОСОБА_5 купила у ТОВ «Капітал Ріелті» майнові права на об'єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм ЦК України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж об'єкту нерухомості (ст.2) (а.с.230-236 т.1) .

Отже, за змістом договору, ОСОБА_3, внісши грошові кошти, в сумі 256 025 грн. на рахунок забудовника, отримала майнове право на придбання права власності на нерухоме майно - АДРЕСА_3 яка за умовами договору повинна була бути побудована у 4 кварталі 2014 року (стаття 2 договору).

Між тим, з пояснень учасників справи убачається, що будівництво майбутньої квартири не розпочато.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що грошові кошти, в сумі 200 000 грн., із загальної суми інвестиції 256 025 грн., є особистою власністю ОСОБА_2, остільки отримані після сплину строку дії депозитного договору, укладеного із ПАТ КБ «Аркада» 31 січня 2013 року.

Згідно положень ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (ч.1). Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (ч.2).

Оскільки об'єкт майнових прав - нерухоме майно, за який позивачкою сплачено 256 025 грн., не побудований, не прийнятий в експлуатацію, право власності на квартиру як об'єкт нерухомого майна не зареєстровано, що виключає правові підстави до визнання вказаної квартири спільною сумісною власністю подружжя, а отже, предметом поділу можуть бути лише майнові права на вказаний об'єкт.

Враховуючи, що вимог щодо поділу майнових прав по справі не заявлено, не оспорено й сам договір купівлі-продажу майнових прав, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки районного суду щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині поділу АДРЕСА_3 (попередня адреса: м. Київ, бул. Я.Гашека, 20) шляхом стягнення з ОСОБА_3 вартості частки квартири, в сумі 225 000 грн.

При цьому, колегія суддів враховує й положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України, якими передбачено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Отже, чинним законодавством допускається поділ спільного сумісного майна подружжя лише, якщо 1) таким майном є житловий будинок, квартира, земельна ділянка (тобто об'єкти, які у встановленому законом порядку набули статус нерухомої речі), 2) наявна згода одного із подружжя на о тримання грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності подружжя; 3) другий із подружжя попередньо вніс на депозитний рахунок суду відповідну грошову суму.

Зазначене узгоджується й з п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, а також у правовим висновком Верховного суду України, викладеним у постанові від 25 вересня 2013 року у справі № 6-70цс13.

Таким чином, оскільки квартира як об'єкт нерухомого майна відсутня, право власності на неї у позивача за первісним позовом не виникло, і позивачем не внесена на депозитний рахунок суду грошова сума для грошової компенсації, то обраний відповідачем у зустрічному позові спосіб захисту порушеного захисту є неналежним, а отже зустрічна позовна вимога є такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо твердження апеляційної скарги про визнання страхової суми грошових коштів, яка накопичилась в страховій компанії «Ренесанс Життя» згідно договору добровільного страхування життя № ПГ037459 від 20 грудня 2011 року за період з 20 грудня 2011 року по 29 жовтня 2014 року спільною сумісною власністю подружжя та її поділ, колегія суддів прийшла до наступного.

Зі змісту ст. 71 СК України убачається, що поділу між подружжям підлягає майно, наявне на момент такого поділу у подружжя або те, яке на цей момент знаходиться у третіх осіб.

Згідно полісу добровільного страхування життя № ПГ037459 від 20 грудня 2011 року, життя ОСОБА_5 було застраховано у ПрАТ «Ренесанс Життя» (а.с.157 т.2).

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 6 ст. 6 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов'язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку.

За змістом договору страхування, страхові внески, сплачені особою, є власністю страховика, а тому внесені ОСОБА_3 на виконання умов договору страхування внески не є спільним майном подружжя.

За таких обставин, районний суд обґрунтовано зробив висновок про те, що оскільки згідно положень Закону України «Про страхування» страхові внески, сплачені особою за договором добровільного страхування життя, є власністю страховика, ці суми не є спільним сумісним майном подружжя і поділу, як заявлено у позові, не підлягають.

Статтею 20 ЦК України встановлено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

За змістом ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

На виконання договору страхування ОСОБА_3 вносилися страхові платежі, які не підлягають поділу.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав до часткового задоволення позову ОСОБА_3й відмови у позові ОСОБА_2

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: