Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №337/2890/17 Головуючий у 1 інстанції: Салтан Л.Г.
Провадження № 22-ц/778/1146/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» липня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення часток в праві спільної сумісної власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення.

В обґрунтування вимог зазначив, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

В квартирі проживає відповідач ОСОБА_3 та його син, які користуються усім житловим приміщенням. Після одруження відповідача та народження онука, сімейні відносини з відповідачем не склалися, виникали сімейні сварки, відповідач вигнав його з квартири, змінив замок на вхідних дверях, в добровільному порядку вирішити питання не бажає.

15 травня 2017 року він звернувся до Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області з письмовою заявою щодо вчинення відповідачем злочину, передбаченого ст.. 356 КК України. За результатами перевірки надано відповідь, що між сторонами склались цивільно-правові відносини, перевірку зупинено.

Неправомірні дії відповідача перешкоджають йому в здійсненні повноважень власника квартири.

На підстав зазначеного просив усунути перешкоди в праві користування власністю шляхом його вселення у квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 подав зустрічний позов, в якому просив визначити, що частки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в належній їм на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 є рівними - по 1/2 частки.

В обґрунтування вимог зазначив, що сторони у справі є власниками квартири АДРЕСА_1. В квартирі проживає він та дружина з сином, ОСОБА_5 в квартирі не проживає з 1998 року через перебування у розшуку, про його місцезнаходження не знав до літа 2017 року.

Права ОСОБА_5 ним не порушувались. Проживання двох сімей в однокімнатній квартирі вважає неможливим.

В зв'язку з тим, у свідоцтві на право власності на житло не визначені розмірі часток квартири, що належать кожному з співвласників, вимушений звернутись до суду.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Усунуто перешкоди в праві користування власністю шляхом вселення ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не порушення ним прав ОСОБА_4, недоведеність первісних позовних вимог, неможливість спільного проживання, просить скасувати рішення суду в частині первісного позову ОСОБА_4 та відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується ОСОБА_3 в частині результату розгляду позову ОСОБА_4, в іншій частині рішення суду не переглядається.

Задовольняючи позовні вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі гарантується окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання "вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав" (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06 грудня 1996 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 29 серпня 2011 року, власниками квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності є ОСОБА_4 та ОСОБА_3., розміри часток квартири, що належалить кожному із співвласників даної квартири, не визначені.

Квартира є однокімнатною, загальною площею 35,6 кв.м., житловою 17,1 кв.м.

В квартирі проживає ОСОБА_3 з дружиною та сином.

ОСОБА_4 в квартирі не проживає з 1998 року, ключів від квартири не має, його особисті речі в квартирі відсутні, за комунальні платежі він не сплачує, порядок користування спірною квартирою між учасниками спільної сумісної власності не встановлено.

Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК України, про те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Суд першої інстанції на підставі доказів, яким було дано належну оцінку, встановив факт позбавлення позивача, як співвласника, права користуватися спірним житловим приміщенням і дійшов правильного висновку про задоволення позову.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано вважав достатніми підставами для задоволення позову неспростовні доводи позивача щодо наявності створених відповідачем перешкод для доступу до належного йому житла.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо неможливості спільного проживання з ОСОБА_4 не спростовують висновки суду та не може бути прийнятий до уваги, оскільки не узгоджується з вищезазначеними нормами ЦК України.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 липня 2018 року.

Головуючий

Судді: