Справа №639/6043/16-ц
Провадження №6/639/205/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся приватний виконавець виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 із заявою про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2.

Своє подання приватний виконавець обґрунтовує наступним.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 перебуває виконавче провадження №57706914 на загальну суму стягнення з урахуванням розміру суми стягнення, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця, всього 1 957 790 грн. 92 коп. з примусового виконання виконавчого листа № 639/6043/16-ц, виданого 31.07.2018 Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 (ШН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 за договором позики від 20.04.2016 р. - 1741137 грн. 65 коп., понесені витрати по сплаті судового збору - 6890 грн., а всього - 1748027,65 грн. (АСВП № 57706914 постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.11.2018 р.)

Постанова про відкриття виконавчого провадження була відправлена сторонам рекомендованим листом 16.11.2018 року.

На вимогу приватного виконавця, протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження, в порушення п.3 ч.5 ст. 19 до ЗУ «Про виконавче провадження», боржником декларацію про доходи та майно не надано.

15.11.2018 року постановою Приватного виконавця було накладено арешт на все майно боржника.

За відомостями Державної фіскальної служби України, інформації про боржника не знайдено.

Згідно з відповіддю УПФУ (про осіб-боржників, які отримують пенсії), боржник перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Московському районі м. Харкова і отримує пенсію в розмірі 6 351,65 грн.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на імя боржника зареєстровано право власності на наступне майно: квартира 3-кімнатна, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

22.11.2018 року боржник не допустив виконавця для проведення виконавчих дій в квартиру АДРЕСА_2, що є перешкодою для примусового виконання виконавчого провадження, про що складено відповідний акт приватного виконавця.

Приватний виконавець вказує, що на час звернення до суду існують обставини, що ускладнюють виконання виконавчого документу або роблять його неможливим, у зв'язку з чим він і звернувся до суду з даним поданням.

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1, в судове засідання не зявився, в своєму поданні просив суд розглянути справу у його відсутність.

Враховуючи те, що у відповідності до ст. 439 ЦПК України подання підлягає негайному розгляду, суд вважає за можливе розглянути вказане подання за відсутності приватного виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні було встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 перебуває виконавче провадження №57706914 на загальну суму стягнення з урахуванням розміру суми стягнення, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця, всього 1 957 790 грн. 92 коп. з примусового виконання виконавчого листа № 639/6043/16-ц, виданого 31.07.2018 Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 (ШН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 за договором позики від 20.04.2016 р. - 1741137 грн. 65 коп., понесені витрати по сплаті судового збору - 6890 грн., а всього - 1748027,65 грн. (а.с. 3)

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 від 15 листопада 2018 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа. (а.с. 4)

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 від 15 листопада 2018 року було стягнуто з боржника ОСОБА_2 основну винагороду у розмірі 174 802, 77 (а.с. 5)

Копії вказаних постанов були направлені боржнику за виконавчим провадженням. (а.с. 6)

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 від 15 листопада 2018 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_2, окрім переліка майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами. (а.с. 7)

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України про джерело отримання доходів боржників фізичних осіб від 15.11.2018 року та відповіді Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи від 15.11.2018 року інформації щодо ОСОБА_2 не знайдено. (а.с. 8, 9)

Відповідно до відповідді УПФУ (про осіб-боржників, які отримують пенсії) від 15.11.2018 року, боржник ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Московському районі м. Харкова і отримує пенсію в розмірі 6 351,65 грн. (а.с. 9)

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на імя боржника зареєстровано право власності на наступне майно: квартира 3-кімнатна, розташована за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 10-14)

22 листопада 2018 року приватним виконавцем було здійснено вихід за місцем знаходженням майна боржника, однак боржник не допустив виконавця для проведення виконавчих дій в квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується відповідним Актом приватного виконавця від 22.11.2018 року. (а.с. 15)

Так, державний виконавець, у порядку, визначеному законом, звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, оскільки єдиним можливим засобом виконання рішень судів є примусове проникнення до приміщення боржника для опису майна з метою подальшої його реалізації в рахунок погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ч. 1, п.п. 4, 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку про законодавче збалансування прав як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

Частинами 1, 2 статті 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, всупереч вказаним вимогам закону приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що боржнику відоме про наявність відносно нього відкритого виконавчого провадження, що боржник ухиляється від судового рішення. Окрім того, з моменту відкриття виконавчого провадження до моменту звернення виконавця з вказаним поданням пройшло менше місяця.

Враховуючи вказані обставини, а також те, що відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, суд приходить до висновку, що подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 12, 76-81, 89, 439 ЦПК України, ст. 30 Конституції України, ст. 311 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 18 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 28.11.2018 року.

Суддя В.В. Труханович