Справа № 143/1249/17
Провадження № 22-ц/772/1641/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Марченко Л. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 рокуСправа № 143/1249/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів: Зайцева А.Ю., Панасюка О.С.

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Педосівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

за апеляційною скаргою Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації, Педосівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 02 жовтня 2017 року у м. Погребище під головуванням судді цього суду Марченко Л.В., дати складання повного тексту рішення не відомо,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Педосівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи його тим, що у 2006 року ним із СФГ «Зірка» с. Малинки Погребищенського району Вінницької області, за згодою мешканців Педосівської територіальної громади Вінницької області, було укладено усний договір, за яким йому було передано у володіння та користування безхазяйний та недіючий гідровузол ставка «Манжулів яр», розташований за межами с. Малинки Педосівської сільської ради Вінницької області, який збудований на невеликій річці без назви та складається з земляної низьконапірної греблі та трубчастого шлюзу - регулятора. Цей усний договір було укладено на тих умовах, що ОСОБА_3 проведе ремонт гідровузла та буде його утримувати, доглядати водойму, що буде використовуватись як водопій худоби мешканців села та СФГ «Зірка» і для підтримання відповідного рівня ґрунтових вод. За умови виконання цих вимог ОСОБА_3 було дозволено ловити рибу на цій водоймі. Будівництво гідровузла було проведено у 1976 році колгоспом «Авангард» с. Педоси і після його реорганізації гідровузол перебував у користуванні КСП «Червона зірка», а після реформування цього колгоспу є безхазяйним об'єктом.

ОСОБА_3 за власні кошти провів капітальний ремонт гідровузла і проводить його поточні ремонти, утримує гідровузол та навколишню територію від засмічення, забур'янення, а також виготовив на нього технічну документацію, оскільки ця споруда є безхазяйним майном.

Позивач вважає себе добросовісним набувачем гідровузла, оскільки іншого власника це майно немає і на балансі сільської ради воно не рахується, а він користується і продовжує відкрито, безперервно володіти ним вже більше десяти років, відновив гідровузол за власні кошті і підтримує його роботу у належному стані.

Пославшись на викладені обставини та положення ст. 344 ЦК України, позивач просив суд визнати за ним право власності на вказану технічну споруду.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2017 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, Калинівська місцева прокуратура Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації, Педосівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Позивач у поданому на апеляційну скаргу відзиві просив цю скаргу залишити без задоволення оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у м. Вінниці.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити із таких підстав.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Ці ж положення цивільного процесуального законодавства були передбачені ст. ст. 10, 60-61 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у 2006 року позивачем із СФГ «Зірка» с. Малинки Погребищенського району Вінницької області, за згодою мешканців Педосівської територіальної громади Вінницької області, було укладено усний договір, за яким йому було передано у володіння та користування гідровузол ставка «Манжулів яр», розташований за межами с. Малинки Педосівської сільської ради Вінницької області. Ця обставина сторонами визнається, а тому, з огляду на наведені норми права, доказуванню не підлягає.

На підставі листа Педосівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області № 158 від жовтня 2016 року проведено обстеження і паспортизацію технічного стану вказаного гідровузла, за яким встановлено, що ця споруда потребує поточного ремонту (а.с. 9-25).

За заявою ОСОБА_3 розроблено робочий проект ремонту греблі ставка «Манжулів яр» на території Педосівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а.с. 26-42).

Головою СФГ «Зірка» Сіренком О.В. надано довідку про те, що цим фермерським господарством було надано дозвіл на користування гідроспорудою та ставом «Манжулів яр» ОСОБА_3 з метою утримання водойми для напування худоби. Став знаходиться за межами с. Малинки і на балансі в СФГ «Зірка» не стоїть (а.с. 84).

23 серпня 2017 року сільським головою Педосівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області Довгополюком Т.В. видано довідки про те, що ОСОБА_3 добросовісно володів вказаною гідроспорудою, провів її ремонт, доглядав. Володіння гідроспорудою ніким не оспорюється, земельна ділянка під нею була безхозна. Ця гідроспоруда на балансі Педосівської сільської ради не стоїть і вважається безхозною (а.с. 85-86).

В судовому засідання в суді першої інстанції відповідач пред'явлений позов визнав та проти його задоволення не заперечив.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 328, 344 ЦК України, ст. 174 ЦПК України (у редакції цього Кодексу на час розгляду справи судом першої інстанції), фактично виходив із того, що гідровузол є нерухомим майном, яким більше десяти років користується і володіє позивач, на балансі сільської ради ця споруда не перебуває, тому майнові права ОСОБА_3 підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності на цей гідровузол за набувальною давністю.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки суд їх дійшов з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору по суті, з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 186, 187 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про аквакультуру» гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми (гідротехнічні споруди) - об'єкти нерухомого майна (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірноосушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод.

З огляду на положення ст. ст. 186, 187 ЦК України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про аквакультуру», гідротехнічні споруди по обслуговуванню водних об'єктів не можуть бути відокремлені від них.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При вирішення спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд, окрім іншого, повинен враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке немає власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребувані якого його власнику було відмовлено.

Такий висновок щодо застосування положень ст. 344 ЦК України викладено Верховним Судом у постанові цього суду від 29 березня 2018 року, прийнятій у справі № 175/4741/16, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується апеляційним судом.

Згідно зі ст. ст. 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень.

Відповідно до ст. ст. 83-84 ЗК України до земель комунальної та державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

До земель водного фонду належать землі, зайняті гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них (п. в ч. 1 ст. 58 ЗК України).

У відповідності до ст. 122 ЗК України повноваження щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування здійснюють органи державної виконавчої влади.

Відповідно до ст. 3 ВК України усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до ст. 51 ВК України, водні об'єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою. Водні об'єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства. У договорі оренди водного об'єкта визначаються зобов'язання щодо здійснення заходів з охорони та поліпшення екологічного стану водного об'єкта, експлуатації водосховищ та ставків відповідно до встановлених для них центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства, режимів роботи, а також необхідність оформлення права користування гідротехнічними спорудами.

Однією з підстав користування ОСОБА_3 водним об'єктом, і відповідно гідроспорудою на ньому, була усна домовленість (надання дозволу на користування та володіння за відповідних умов).

Оскільки набувальна давність поширюється на випадки безпідставного добросовісного володіння чужим майном, тому наявність зазначеної домовленості, яка стала підставою для володіння та користування позивачем вказаним майном, виключає застосування набувальної давності.

Таким чином, у порушенням вимог ст. ст. 10, 61 ЦПК України (в редакції цього Кодексу на час ухвалення оскаржуваного рішення) позивачем не доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, зокрема безтитульне (незаконне) володіння ним спірним гідровузлом, який, хоча на балансі СФН «Зірка» та сільської ради і не перебуває, однак є спорудою по обслуговуванню водного об'єкту, розпорядником якого є орган виконавчої влади, і не може бути відокремлений від цього водного об'єкту.

Вказані вище обставини виключає застосування набувальної давності.

Крім того, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції послався на положення ст. 174 ЦПК України (у редакції цього Кодексу на час ухвалення оскаржуваного рішення), якими передбачено, що у разі визнання позову відповідачем, суд, за наявності на те підстав, приймає рішення про задоволення цього позову.

Проте, визнання відповідачем позову не є безумовною підставою для ухвалення рішення про його задоволення, оскільки якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд, однак цих вимог ст. 174 ЦПК України суд першої інстанції також не дотримався.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому це рішення в законній силі залишатись не може та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 141, п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір, сплачений позивачем за подачу позовної заяви залишити за ним.

Згідно з платіжним дорученням № 761 від 06 червня 2018 року Прокуратурою Вінницької області за звернення до суду з цією апеляційною скаргою Калинівською місцевою прокуратурою було сплачено судовий збір у розмірі 960 грн., тому з позивача на користь Прокуратури Вінницької області необхідно стягнути цю суму судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації, Педосівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області задовольнити, рішення Погребищенського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 02 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Педосівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Судовий збір, сплачений ОСОБА_3 за подачу позовної заяви у розмірі 640 грн. залишити за ним.

Стягнути із ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1) на користь Прокуратури Вінницької області (, місцезнаходження юридичної особи: вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050) судовий збір сплачений за подачу апеляційної скарги у розмірі 960 грн.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : А.Ю. Зайцев

О.С.Панасюк

Повний текст постанови виготовлено 31 липня 2018 року.