Постанова

Іменем України

06 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 757/57692/16-ц

провадження № 61-29737 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

представник відповідача - Семеняка Світлана Вікторівна,

третя особа - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року у складі судді Літвінової І. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року у складі суддів: Пікуль А. А., Гаращенко Д. Р., Ратнікова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен банк Аваль», банк), вимоги якого уточнив під час розгляду справи та просив стягнути з відповідача заборгованість: за заявою-договором про вклад «Класичний» (без пролонгації) від 19 січня 2015 року у сумі 1 197 902,03 грн, яка складається з: 844 374,97 грн - суми основного боргу, 303 974,98 грн - інфляційних збитків, 49 522,08 грн - 3 % річних; за заявою-договором про вклад «Універсальний» від 03 лютого 2015 року у сумі 646 802,41 грн, яка складається з: 582 589,84 грн - основного боргу, 52 433,08 грн - інфляційних збитків, 11 779,49 грн - 3 % річних; за заявою-договором про вклад «Універсальний» від 03 лютого 2015 року у сумі 349 679,22 грн, яка складається з: 314 964,14 грн - основного боргу, 28 346,77 грн - інфляційних збитків, 6368,31 - 3% річних, та суму сплаченого судового збору у розмірі 6890 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за вказаними заявами-договорами - не повернув з банківських рахунків грошові кошти позивачу за його вимогою, а при з'ясуванні обставин виявилися протизаконні дії третьої особи у справі ОСОБА_8, яка перебувала у трудових відносинах з відповідачем, та підробила документи про переказ коштів позивача з його депозитних рахунків на банківські картки, які у подальшому зняла у банкоматах без відома й дозволу позивача, за фактом чого останній звернувся до правоохоронного органу та розпочато досудове розслідування.

Позивач вважає належним способом захисту в даній справі є подання позову на підставі статей ЦК України про обов'язковість виконання зобов'язання (статті 509, 629) та глави 72 ЦК України, а не про відшкодування шкоди, завданої працівником юридичної особи.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу позову. Відповідачем надано суду докази, що спростовують твердження позивача щодо невиконання зобов'язання про повернення грошових коштів, а відповідальність за свої протиправні дії, у разі доведення її вини, особа - колишній працівник - несе самостійно.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що усі заяви-договори про вклади та заява про підписання Електронних документів та надання інших послуг в Системі «Райфайзен Онлайн» підписані особисто ОСОБА_4, справжність його підпису у встановленому законом порядку не спростована. Той факт, що ОСОБА_4, діючи на власний розсуд в порушення умов договору та Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райфайзен Банк Аваль», погодився із зазначенням у його заяві про підписання Електронних документів та надання інших послуг в системі «Райфайзен Онлайн» у якості номера телефону клієнта номера телефону іншої особи та передав цій особі свою банківську карту, є власними ризиками ОСОБА_4, відповідальність за наслідки яких покладається лише на нього і не може бути покладена на банк як на сторону у договорі банківського вкладу. Порушення умов договору та Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райфайзен Банк Аваль» допущене не банком, а самим вкладником, який передав свою банківську карту сторонній особі та зазначив номер телефону цієї особи у якості номера телефону клієнта для здійснення операції підписання електронного документу.

У касаційній скарзі, поданій 05 грудня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені ними рішення та задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної та правильної оцінки письмовому доказу у справі - нотаріальній заяві ОСОБА_8 на ім'я начальника відділення № 9 м. Ужгород Антоніка В. Р. з підтвердженням того, що вона не роз'яснила позивачу зміст договору банківського обслуговування та укладеної до нього заяви про підписання електронних документів та надання інших послуг в системі «Райффайзен Онлайн». Разом з цим, заява містить підтвердження того, що банківська картка позивача постійно знаходилася у неї і вона нею користувалася без згоди позивача. Не надано належної оцінки доказам, які підтверджують, що саме ОСОБА_8 знімала кошти за допомогою платіжних карток в банкоматах.

Усі кошти, які продовжували зберігатися на депозитних рахунках не були отримані клієнтом (ОСОБА_4), а були вкрадені ОСОБА_8, шляхом переказу коштів через систему ІБ на картковий рахунок клієнта та в подальшому зняті за допомогою карток, які зберігалися у неї.

Судами допущено порушення норм чинного законодавства та не застосовано закон, який мав бути застосований, зокрема статтю 1058 ЦК України, за змістом якої з договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). Питання некваліфікованих працівників, або питання пов'язані злочинними діями співробітників - це питання, які повинен вирішувати з такими співробітниками безпосередньо банк.

З урахуванням наведеного позивач вважає належним способом захисту прав у даній справі - подання позову на підставі статей Цивільного кодексу У країни про обов'язковість виконання зобов'язання (статей 509, 629) та глави 72 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 на вищевказані судові рішення. Справу витребувано із суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Райффайзен банк Аваль» не погодився з доводами позивача та просив залишити без змін ухвалені у справі рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Інші учасники судового процесу не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 03 липня 2009 року між сторонами укладено договір на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат» та на підставі заяви від 03 липня 2009 року та договору відкрито відповідний поточний рахунок для виплат № НОМЕР_2.

28 липня 2014 року між сторонами укладено Публічну угоду, пунктом 2 якої визначено, що підписанням цієї Угоди позивач приймає Публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання послуг у порядку та на умовах, викладених в Правилах, та висловлює повну та безумовну згоду з її умовами. Підписанням Угоди сторони безумовно визнають, що Публічна пропозиція, Угода, Правила, Згода, Тарифи, Заяви разом з усіма змінами, додатками та додатковими договорами/угодами до них у сукупності є Договором банківського обслуговування, складають його зміст, мають обов'язкову силу та застосовуються до відносин сторін так само, якби їх було викладено безпосередньо в тексті цього документу. Договір банківського обслуговування є укладеним з дати підписання сторонами Угоди.

На підставі умов Угоди 08 грудня 2014 року позивачем підписано заяву про відкриття та ведення карткового рахунку № НОМЕР_3 у гривні, згідно якої банк випускає та надає позивачу платіжні картки, а також забезпечує проведення розрахунків за операціями, здійсненними з використанням платіжних карток або їх реквізитів відповідно до Правил платіжних систем, Правил та Тарифів на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб.

Відповідно до умов вказаного договору, відповідачем було емітовано та видано позивачу платіжні картки №№ НОМЕР_4 (Master Card), НОМЕР_5 (VISA Clаssic), які отримані ним особисто 14 січня 2015 року.

14 січня 2015 року складено заяву про підписання електронних документів та надання інших послуг в системі «Райффайзен Онлайн» до договору банківського обслуговування.

19 січня 2015 року між сторонами укладено заяву-договір про вклад «Класичний» до договору банківського обслуговування, за умовами якого позивачем передано на вкладний рахунок № НОМЕР_8 грошові кошти у розмірі 1 300 000 грн, а повернення вкладу здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок клієнта в банку № НОМЕР_2.

23 січня 2015 відповідачем було отримано заяву від позивача про надання йому статусу клієнта категорії «Преміум Банкінг» та випуск платіжних карток Преміум класу, для задоволення вимог якої відповідачем емітовано та особисто видано позивачу 16 лютого 2015 року платіжні картки Преміум класу № НОМЕР_6 (Master Card Platinum), № НОМЕР_7 (VISA Premium).

Сума вкладу, що знаходилася на рахунку № НОМЕР_8, разом з нарахованими відсотками 19 квітня 2015 року була повернута позивачу шляхом безготівкового перерахування коштів на його поточний рахунок

№ НОМЕР_2.

Після перерахування банком 19 квітня 2015 року з вкладного рахунку на поточний рахунок для виплат № НОМЕР_2 коштів, позивач з останнього здійснив видаткові операції, відображені у виписках на загальну суму 2 267 325 грн.

Видаткові операції, що проводилися через систему Інтернет-банкінгу «Райффайзен Онлайн», здійснювалися після ідентифікації позивача у системі та введення правильного одноразового коду, який надсилався відповідачем окремим смс-повідомленпям на мобільний телефон позивача, що був вказаний у договорі на «Райффайзен Онлайн».

03 лютого 2015 року сторонами укладено заяву-договір про вклад «Універсальний» до договору банківського обслуговування та за період з 03 лютого 2015 року по 30 квітня 2015 року позивачем з вкладного рахунку № НОМЕР_9 здійснено видаткові операції на загальну суму 533 868 грн.

03 лютого 2015 року між позивачем та відповідачем в особі працівника банку ОСОБА_8 укладено заяву-договір про вклад &q?со;Універсальний&q?ку; до договору банківського обслуговування. На вкладний рахунок № НОМЕР_10, були зараховані кошти у розмірі 256 999,62 грн та здійснено видаткові операції на загальну суму 257 650 грн.

Звернувшись до банку з заявою про повернення суми депозитних вкладів по вищезазначеним заявам-договорам позивач отримав відмову.

Статтею 1058 ЦК Українивстановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу).

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

За змістом частин першої, другої статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Статтею 1074 ЦК Українипередбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається.

За змістом статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що його донька ОСОБА_12, яка діяла на підставі виданої ним довіреності від 22 липня 2014 року, надала згоду третій особі у справі ОСОБА_8 на те, щоб всі кошти з рахунків позивача були переведені до ПАТ «Укрсиббанк», оскільки відділення № 1 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в м. Ужгороді ліквідовувалося. Позивач стверджує, що він не міг дізнатися про зняття коштів з рахунку, оскільки в заяві про підписання Електронних документів та надання інших послуг в Системі «Райффайзен Онлайн» третя особа ОСОБА_8 вказала свій номер телефону.

За заявою позивача 24 жовтня 2016 Ужгородським відділом поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, фабулою якого вказано, що у 2015 році працівник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_8, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою виманила у ОСОБА_4 грошові кошти.

Судами попередніх інстанцій, на підставі належної оцінки фактичних обставин справи та умов укладених договорів встановлено, що на виконання умов договору «Райффайзен Онлайн», банк надав позивачу доступ до системи Інтернет-банкінгу «Райффайзен Онлайн», яка може використовуватися для отримання позивачем послуг за договором, створення та укладання заяв, договорів та інших правочинів між банком та клієнтом в формі електронних документів.

За умовами укладеного договору клієнт визнає та підтверджує, що будь-які електронні документи, вчинені після здійснення автентифікації та з використанням одноразового паролю, вважаються такими, що підписані клієнтом. Клієнт також усвідомлює, що в системі «Райффайзен Онлайн» не використовуються електронні цифрові підписи, а юридична сила електронного документу не може заперечуватися виключно через те, що електронний документ має електронну форму та містить електронний підпис, як його визначено договором.

Сторонами у пункті 12 заяви погоджено, що клієнт самостійно несе повну відповідальність та звільняє банк від будь-якої відповідальності за дії, що були здійсненні в Системі після автентифікації за зміст і наслідки таких дій (у тому числі, якщо клієнт не повідомив або несвоєчасно повідомив банк через інформаційний центр про втрату картки ідентифікації клієнта, автентифікаційних даних клієнта, про здійснення або можливість здійснення третіми особами доступу до системи з використанням автентифікаційних даних клієнта), а також за розкриття інформації, що становить банківську таємницю особам, які пройшли автентифікацію та виконали інші вимоги для здійснення операцій в Системі.

У відповідності до пунктів 15 і 16 заяви, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з чинною редакцією Правил та тарифів на операції в Системі «Райффайзен Онлайн». Станом на дату підписання цієї Заяви клієнт підтверджує дотримання всіх засвідчень та гарантій, визначених договором, а також дійсність згоди на розкриття банківської таємниці та обробку персональних даних, і клієнт підтверджує достовірність своєї адреси та інших реквізитів, повідомлених банку до підписання цієї Заяви.

Підписуючи заяву (про підписання електронних документів та надання інших послуг в системі «Райффайзен Онлайн»), позивач підтвердив достовірність всіх вказаних у ній реквізитів, у тому числі і достовірність номеру мобільного телефону.

За таких обставин, суди правильно виходили з того, що посилання позивача на зазначення ОСОБА_8 власного номеру телефону не мають правового значення, оскільки позивач при підписанні зобов'язаний прочитати документ та перевірити достовірність вказаних відомостей, підписавши його, він підтвердив їхню правильність, у зв'язку з чим, у банку відсутні підстави перевіряти чи належить клієнту номер телефону.

Усі заяви-договори про вклади та заява про підписання електронних документів та надання інших послуг в системі «Райфайзен Онлайн» підписані особисто позивачем, справжність його підпису у встановленому законом порядку не спростована.

Та обставина, що позивач, діючи на власний розсуд в порушення умов договору та Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райфайзен Банк Аваль», погодився із зазначенням у його заяві про підписання електронних документів та надання інших послуг в системі «Райфайзен Онлайн» у якості номера телефону клієнта номера телефону іншої особи та передав цій особі свою банківську карту, є власними ризиками позивача, відповідальність за наслідки яких покладається лише на нього і не може бути покладена на банк як на сторону у договорі банківського вкладу.

Встановивши, що відповідач виконав свої зобов'язання по поверненню депозитних вкладів позивача з нарахованими відсотками відповідно до умов заяв-договорів, а позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги позивача щодо порушення судами при вирішенні спору норм матеріального права, якими урегульовані правовідносини сторін, вбачаються необґрунтованими, оскільки під час розгляду справи встановлено, що порушення умов договору та Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райфайзен Банк Аваль» допущене не банком, а самим вкладником, який передав свою банківську карту сторонній особі та зазначив номер телефону цієї особи у якості номера телефону клієнта для здійснення операції підписання електронного документу.

Інші доводи касаційної скарги, зокрема щодо необхідності переоцінки обставин справи та зібраних доказів, висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому, в силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує вирішення питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська