Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Горбані О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києвіцивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Подільський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в м. Києві (надалі Подільський РВ ВДРАЦС у м.Києві) про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України , -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, - факт народження дитини в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актівцивільного стану. Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народився син в м.Єнакієве Донецької області. Заявник зазначає, що в зареєстрованому шлюбі не перебуває, тому просить провести реєстрацію її дитини згідно ст.135 ч.1 СК України. Вона є громадянкою України, проживає в м. Єнакієве Донецької області, звернулась до органу ДРАЦС з метою проведення державної реєстрації народження дитини. Заявнику було відмовлено в проведенні такої реєстрації, оскільки документи про народження дитини видані незаконно утвореними органами, а тому взагалі не можуть бути прийняті до розгляду державними органами РАЦС для реєстрації факту народження дитини і отримання свідоцтва про народження, що видається органами ДРАЦС. Просить встановити факт народження сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, матір*ю якого є ОСОБА_1, батько відповідно до вимог ч.1 статті 135 СК України - ОСОБА_3, громадянин України. Встановлення факту народження необхідно для реєстрації дитини органами реєстрації актів цивільного стану ДержавиУкраїна.

До початку судового засідання заявник подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила вимоги заяви задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Подільський РВ ВДРАЦС у м.Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомлено.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Відповідно до 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Єнакієве Донецької області, громадянка України, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, в зареєстрованому шлюбі не перебуває.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Єнакієве Донецької області у ОСОБА_1 народився хлопчик, що підтверджується лікарським свідоцтвом про народження виданого Донецьким регіональним центром охорони матері та дитини № 608 від 05.04.2018 року.

Згідно з положеннями ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім.*я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Мати визначила ім'я своєї народженої дитини - ОСОБА_2.

Відповідно до поданої заявницею заяви відомості про батька вона просить внести на підставі положень ч.1 ст.135 СК України, зазначивши прізвище, громадянство батька за прізвищем, громадянством матері і вказати його власне ім»я та по батькові: ОСОБА_3, громадянин України.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 р. визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасовоокупованійтериторіїУкраїни» будь-якіоргани, їхпосадові та службові особи на тимчасовоокупованійтериторії та їхдіяльністьвважаютьсянезаконними, якщоціорганиабо особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.Частиною 3 даноїстатті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченимичастиною другою цієїстатті, є недійсним і не створюєправовихнаслідків.

Згіднозі ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до положень п. 7 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Судом встановлено, що вищевказане медичне свідоцтво про народження видане органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків, що позбавляє заявника, яка є громадянкоюУкраїни, отримати відповідну соціальну допомогу при народженні дитини та зареєструвати місце проживання свого сината реалізувати інші права та обов'язки, пов'язані із народженням дитини.

Таким чином, відповідний орган державної реєстрації актів цивільного стану України не має можливості, без судового рішення, зареєструвати народження малолітнього сина заявника у справі у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року.

Відповідно до ст.7 ч.1 Закону України «Про громадянство України» новонароджена дитина ОСОБА_1 є громадянином України як особа, один із батьків якої на момент її народження була громадянином України, є громадянином України

Відповідно до вимог ч. 4, 7 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що заявник, не має можливості надати до органів ДРАЦС документи, необхідні для проведення державної реєстрації народження дитини, зокрема медичне свідоцтво про народження за встановленою МОЗ України формою, а факт народження ОСОБА_1 дитини підтверджено в судовому засіданні, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог заявника .

Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за заявою родичів, в разі якщо батьки з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини.

Положеннями ст.ст.3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання ж про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Так, у практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті оцінки документів про народження дитини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території, зразків, визначених законодавством України, можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

На підставі ст.122 СК України, якоювизначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя, походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Судом встановлено, що мати визначилась з ім'ям новонародженого сина - ОСОБА_2.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави - учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту народження дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у місті Єнакієве Донецької області (Україна), батьками якої є громадяни України - батько відповідно до вимог ч.1 статті 135 СК України ОСОБА_3 та мати ОСОБА_1.

Встановлення даного факту має юридичне значення, оскільки державним органам провести державну реєстрацію факту народження дитини, а заявнику - отримати свідоцтво про народження дитини - громадянина України.

Відповідно до ст.317 ч.4 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, ст.ст.3 п.1, ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.7 ч.1 Закону України «Про громадянство України», ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актівцивільного стану», керуючись ст.ст.13, 81, 89, 263, 264-265, 293 ч.2 п.5, ст. 317 ч.1 п.1, ст..319 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Подільський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в м. Києві про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт народження дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у місті Єнакієве Донецької області Україна, у батьків: батько відповідно до вимог ч.1 статті 135 СК України - ОСОБА_3, громадянин України, мати - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м.Єнакієве Донецької області, громадянка України, паспорт НОМЕР_1, виданий Єнакієвським МВ ГУ МВС України в Донецькій області 26.12.2006 р., місце проживання якої зареєстровано за адресою:АДРЕСА_1.

Реєстрацію народження дитини і визначення його походження провести у відповідності до ч.1 ст.135 СК України та з врахуванням п.1 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні.

Відомості про батька внести на підставі положень ч.1 ст.135 СК України, зазначивши прізвище, громадянство батька за прізвищем, громадянством матері і вказати його власне ім'я та по батькові: ОСОБА_3, громадянин України.

Факт народження дитини встановити для проведення державної реєстрації народження дитиниу відповідних органах ДРАЦС України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивн участину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Н. М. Ларіонова