Справа №442/4539/18
Провадження №2/442/1694/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря- Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

встановив:

17.07.2018 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1. В обґрунтування позову, вказує на те, що йому належить вказаний будинок. В даному будинку є зареєстрованими його колишня дружина ОСОБА_2 та відповідач - її син від першого шлюбу ОСОБА_3 Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2, в грудні 2016 року відповідачі у його відсутності забрали особисті речі і частину майна, що було нажито за час подружнього життя, та перейшли проживати до матері відповідачки ОСОБА_2 - в АДРЕСА_2, де мешкають по сьогоднішній день. В добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації.

Формальна реєстрація відповідачів створює для нього багато незручностей.

Позивач та його представник - адвокат ОСОБА_4 у вступному слові позовні вимоги підтримали, позов просив задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 проти позову заперечила, пояснила, що позивач чинив та чинить їм перешкоди у користуванні спірним будинком, тому в такому вони не мають можливості проживати. У позові просила відмовити.

Суд, заслухавши вступне слово сторін, з'ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого 07.08.2001 державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори належить житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до даних Будинкової книги на вказаний будинок, у такому зокрема є зареєстровані відповідачі: колишня дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 10.06.2005 та її син від першого шлюбу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 10.06.2005.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 09.06.2017 у справі №442/6595/16-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано

Однак відповідачі не проживають у вказаному будинку з 2016 року (акт про відсутність особи за місцем реєстрації №88, від 06.07.2018).

Так, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.03.2017 у справі №442/8229/16-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення відповідачів з житлового будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 - відмовлено. Таке ухвалено з тих підстав, що судом встановлено, що між сторонами існує особиста неприязнь, яка переходить у конфлікт, що перешкоджає мешканцям повноцінно, спокійно та з повагою до одного проживати в одній квартирі дотримуючись всіх правил добросусідства. Рішення прийнято за відсутності сторін.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №442/3732/17 вирішено питання поділу майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1. При цьому встановлено, що ОСОБА_2 в грудні 2016 року вивезла з дому ряд речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї ( в тому числі колишній член сім'ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11).

Беручи до уваги наведене те, що відповідачі як колишні члени сім'ї власника будинку -позивача, у будинку не проживають понад встановлені законом терміни - понад один рік, їхнє особисте майно у будинку відсутнє, не беруть участі в утриманні житла, мають інше постійне місце проживання, між сторонами існують неприязні відносини, їхнє спільне проживання є неможливим, рішенням суду про поділ майна ОСОБА_2 відшкодовано вартість витратних матеріалів на ремонт спірного будинку, дійшов висновку, що їх слід визнати такими, що втратили право користування спірним будинком.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.01.2019.

Суддя: Хомик А.П.