Справа № 266/4008/18
Провадження № 2/266/917/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2018 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участі секретаря Воропаєвої О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що вона є власником будинку №76 «б» по вул.. Велика Морська в Приморському районі м. Маріуполя. В даному будинку крім неї зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який не мешкав у зазначеному будинку більш ніж 3 роки. Відповідач не цікавиться житловою площею, не сплачує комунальні послуги. Вирішити питання щодо зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_2 у добровільному порядку не виявилося можливим, оскільки останній не мешкає за місцем реєстрації. Просив визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування будинком № 76 «б» по вул.. Велика Морська в Приморському районі м. Маріуполя.

Позивач надала письмову заяву в якій повністю підтримала позов та просила його задовольнити, справу розглянути без її участі.

Відповідач до суду не з'явився, проте від представника відповідача за довіреністю ОСОБА_3 до суду надійшла письмова заява про визнання позовних вимог та з проханням провести розгляд справу у відсутності відповідача.

Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд.

Судом було встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками будинку №76 б по вул.. Велика Морська в м. Маріуполі, а саме кожному належить на праві приватної власності по 1/3 частки зазначеного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину ( а.с. 19-20).

Відповідач не проживає в будинку з лютого 2015 року, що підтверджується актом №305 від 09.07.2018 р. виданим КСН «Селище Пісчане», довідкою №303 від 09.07.2018 р. виданою КСН «Селище Пісчане» ( а.с. 18, 6).

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірному будинку залежить від нього самого як співвласника і є похідним від нього.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України.

Враховуючи встановлені судом обставини, та оцінивши усі представлені докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов є незаконним, оскільки право користування житлом в будинку відповідач набув як власник 1/3 його частини, і як власник володіє майном на власний розсуд, тому через не проживання не може втратити це право. З вказаних підстав суд не приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання суперечить закону та порушує його права.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 206, 274, 280, 350 ЦПК України, ст..405 ч. 2 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Шишилін О. Г.

Повний текст рішення складено 11.10.2018р.