Провадження № 6/161/434/18

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі: головуючого-судді Пушкарчук В.П., з участю секретаря судового засідання Загоровської І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку подання Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, - в с т а н о в и в :

Заступник начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 Подання обґрунтовує тим, що на виконанні у Луцькому районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ перебуває зведене виконавче провадження №53081611 про стягнення з КСП «Боратин» в користь держави боргу на загальну суму 1 518749,41 грн. Однак, рішення суду боржником не виконано, будь яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено. Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої Головним управлінням держгеокадастру у Волинській області, земельні ділянки за боржником не зареєстровані. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - нерухомого майна за боржником не зареєстровано. Згідно відповіді Державної фіскальної служби боржник має відкриті рахунки в установах банків, проте кошти на рахунках відсутні. Відповідно до відповіді Територіального сервісного центру транспортні засоби не зареєстровані. Згідно відповіді Державної інспекції с/г у Волинській області за боржником зареєстрована сільськогосподарська техніка та транспортні засоби, які були оголошені в розшук. По місцю реєстрації КСП «Боратин» за адресою: Луцький район, с. Боратин, вул. Шкільна,74 встановлено, що сільськогосподарське підприємство за даною адресою фактично не заходиться, господарської діяльності не здійснює, сільськогосподарська техніка відсутня, майна не виявлено. Згідно довідки, виданої КСП «Боратин», господарство знаходиться на стадії ліквідації. На балансі господарства, основні забудови відсутні, так як господарство розпайоване і не веде будь-якої господарської діяльності. Згідно витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань КСП «Боратин» керівником та засновником є ОСОБА_1 На підставі наведеного, просить суд, з метою забезпечення виконання рішення суду тимчасово обмежити право виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримав, просив суд тимчасово обмежити право виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що в задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Згідно ч.4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Відповідно до пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що передбачено статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Стаття 33 Конституції України визначає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Положеннями статті 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон лише у випадках визначених законом. Законом України «Про виконавче провадження» передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково. Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. На момент звернення до суду з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися із матеріалів виконавчого провадження. Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XIIта у п.18 ч. 3 ст.11 Закону № 606-XIV означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов'язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. З аналізу приписів ст.12 ЦПК України у системному зв'язку з п. 19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 441 ЦПК України, вбачається, що на державного виконавця покладено обов'язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на останнього за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості. Проте, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження те, що боржник ОСОБА_1 навмисно ухиляється від виконання обов'язків, покладених на нього судовими рішеннями. Крім того, як вбачається із копій матеріалів виконавчого провадження, доданих до подання, що боржник ОСОБА_3 державний кордон не перетинає. Отже, державним виконавцем не доведено, що боржник навмисно ухиляється від виконання обов'язків, покладених на нього судовими рішеннями, а також не надано суду підтверджень намірів боржника виїхати за межі України з метою уникнення відповідальності, а тому, на думку суду, задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 порушуватиме його конституційне право на вільне пересування. Крім того, самостійне невиконання боржником зобов'язань не може безумовно свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовими рішеннями обов'язків. Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 Цивільного кодексу України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування. Крім того, вказаний у поданні захід виконання рішення суду порушує Конституційні права відповідача у справі, а саме права людини і громадянина, установлені Конституцією України, відповідно до якої, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. З врахуванням викладеного в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 12, 12, 175, п. 1 ч. 1 ст. 258, ст. 259, ст. 210, 441 ЦПК України, на підставі ст. 33 Конституції України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України, і вїзду в Україну громадян України», ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області В.П. Пушкарчук