Справа № 750/5485/18 Провадження № 22-ц/795/1097/2018 Головуючий у I інстанції - Коверзнев В. О. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Бобрової І.О.

сторони: позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 04 липня 2018 року (місце ухвалення - м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки на час її навчання у закладі вищої освіти,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки на час її навчання у закладі вищої освіти. В обґрунтування позову посилалась на те, що у сторін від шлюбу, який розірвано, є донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина є повнолітньою та продовжує навчання на денному стаціонарі у Національному університеті «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка, плата за навчання щороку складає 13500 грн, донька не має змоги влаштуватись на роботу, щоб отримувати самостійний заробіток. Позивач в позові зазначала, що ОСОБА_3 працює на ТОВ «Чернігівський ковальський завод», отримує заробітну плату, у зв»язку з чим має змогу утримувати дитину. Посилалася на ст.ст. 185, 199 СК України, та в позові просила стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, яка продовжує навчання в розмірі 300 грн щомісяця, починаючи з дати подання позову, та додаткові витрати на оплату навчання дитини, яка продовжує навчання в розмірі 1/2 витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання чи до досягнення донькою двадцятитрьохрічного віку - у зв»язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.07.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 300 грн щомісячно, починаючи з 05.06.2018 і до закінчення нею навчання в Національному університеті «Чернігівський колегіум» імені Т. Г. Шевченка, тобто до 30.06.2021 включно. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

З рішенням суду першої інстанції, в частині не задоволених вимог, не погодилась ОСОБА_2, та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 04.07.2018 в частині відмови у стягненні з відповідача 1/2 частини витрат на навчання повнолітньої доньки, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 частину витрат на навчання повнолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно договору про надання освітніх послуг.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Незаконність оскаржуваного рішення суду заявник обґрунтовує тим, що надати суду докази у підтвердження витрат, понесених на оплату навчання доньки, не мала змоги, так як і не мала змоги з»явитись в судове засідання, оскільки перебувала з 29.06.2018 і по теперішній час на стаціонарному лікуванні у Чернігівській міській лікарні № 2, що підтверджує копіями квитанцій та довідкою.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргі.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 29.01.2000, який заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.09.2013 розірвано (а.с. 7).

Згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 у сторін народилася донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.(а.с. 6).

З довідки Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка від 16.04.2018 № 189 вбачається, що ОСОБА_4 дійсно є студенткою 1 курсу денної форми навчання за контрактом технологічного факультету Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка. Термін навчання з 01.09.2017 до 30.06.2021 (а.с. 4).

В матеріалах справи міститься договір ТФ-5 від 01.09.2017 укладений між Чернігівським національним педагогічним університетом імені Т.Г.Шевченка та ОСОБА_4, предметом якого є надання освітньої послуги замовнику за рахунок коштів останнього. Вказаний договір містить погоджену сторонами плату за надання освітніх послуг та порядок розрахунків (а.с. 5).

В обгрунтування відмови в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на оплату навчання дитини, яка продовжує навчання в розмірі 1/2 витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг, суд першої інстанції послався на те, що така вимога є передчасною, оскільки позивачем не надано належних письмових доказів здійснення нею фактичних витрат на оплату освітніх послуг за навчання дочки.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки в розмірі 300 грн щомісячно, починаючи з 05.06.2018 і до закінчення нею навчання, заявником не оскаржується.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тлумачення статті 199 СК України дозволяє зробити висновок, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Суд апеляційної інстанції не може прийняти як підставу для скасування правильного по суті рішення доводи заявника про те, що вона не мала змоги з»явитись в судове засідання та надати суду докази сплати коштів за навчання доньки, оскільки за змістом ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

У судовому засіданні 04.07.2018 в суді першої інстанції третя особа ОСОБА_4 надавала суду заяву від позивача ОСОБА_2 про розгляд справи за її відсутності та довідку про доходи, тим самим позивач мала змогу передати і докази сплати коштів за навчання доньки, але таким правом не скористалась.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, виходячи з аналізу норм ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Сімейним кодексом України обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які навчаються встановлено главою 16 СК України, зокрема ст. 199 цього кодексу. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками та дочкою, сином, щодо надання їм утримання застосовуються норми статей ст.ст. 187, 189-192 і 194-197 цього кодексу, які не передбачають зобов'язання батьків нести участь у додаткових витратах на повнолітніх дочку чи сина.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги, щодо безпідставного не задоволення вимог про стягнення коштів на навчання за період, коли ОСОБА_4 досягла повноліття, не ґрунтуються на нормах права.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 04 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення у повному обсязі складено 03.09.2018.

Головуючий:Судді: