Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1434/10

провадження № 61-619 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

суб'єкт оскарження - головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, начальник Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3,

стягувач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 вересня

2017 року у складі судді Ларіонової Н. М. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва

від 07 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В.,

Поліщук Н. В., Шахової О. В.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 (далі - державний виконавець

ОСОБА_2), начальника Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3

(далі - начальник Управління ОСОБА_3).

На обгрунтування скарги зазначала, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 25836896, яке відкрито на підставі виконавчого листа

№ 2-1434/10, виданого 24 лютого 2011 року Подільським районним судом

м. Києва про стягнення з неї на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») заборгованості у розмірі

5 921 049,51 грн.

Під час здійснення виконавчих дій з прилюдних торгів 02 жовтня 2013 року було реалізовано належне їй майно, що перебувало в іпотеці у ПАТ «УкрСиббанк», а саме: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Зазначала, що оскільки іпотека припинилася з моменту реалізації квартири на прилюдних торгах, її припинення було зареєстровано у встановленому законом порядку, а запис про іпотеку був виключений з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі заяви державного виконавця.

Разом з тим, державним виконавцем не було виключено запис про обтяження зазначеної квартири у вигляді заборони на нерухоме майно (номер запису про обтяження: 2727420) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Оскільки зазначене обтяження є похідним від обтяження нерухомого майна іпотекою, то такий запис також підлягав виключенню державним виконавцем з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Посилаючись на наведене просила суд визнати неправомірними дії (бездіяльність) державного виконавця ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження № 25836896 щодо не виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису за № 2727420 про обтяження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1. Оскільки державний виконавець ОСОБА_2 на момент звернення до суду із зазначеною скаргою вже не займає таку посаду, просила зобов'язати начальника Управління ОСОБА_3 усунути порушення її прав, шляхом виключення з Державного реєстру речових прав запису про обтяження нерухомого майна.

.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано бездіяльність державного виконавця ОСОБА_2, у виконавчому провадженні № 25836896, щодо не виключення запису про обтяження за номером: 2727420 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, неправомірною.

Зобов'язано начальника Управління ОСОБА_3 виключити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07червня 2017 року ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на час розгляду скарги визнано недійсними результати прилюдних торгів від 27 вересня 2013 року з реалізації арештованого майна, яке належить заявниці, у зв'язку із чим зобов'язання за договором іпотеки не припинилися, виконавче провадження не завершено, а тому відсутні правові підстави для виключення запису про обтяження майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 є законним та обгрунтованим, оскільки результати прилюдних торгів з реалізації спірного майна визнано недійсними, а тому зобов'язання за договором іпотеки не припинилися.

У грудні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, у якій заявниця просила скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року, постановити нову ухвалу про задоволення її скарги.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що з моменту реалізації квартири на прилюдних торгах та винесення постанови про скасування заборони відчуження, запис про обтяження повинен бути виключений з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заборона відчуження нерухомого майна є похідною від іпотеки та повинна бути виключена державним виконавцем з відповідного реєстру. Суди безпідставно посилалися на те, що результати прилюдних торгів були визнані недійсними, оскільки предметом скарги є саме дії державного виконавця ОСОБА_2, які повинні бути вчинені в конкретно визначений час - день проведення торгів. Крім того, судом першої інстанції безпідставно не прийнято заяву про зміну предмету скарги, а також помилково встановлено, що до компетенції начальника Управління ОСОБА_3 не відноситься виключення дій щодо записів у Державному реєстрі обтяжень.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва 16 червня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23 березня 2007 року у розмірі 5 921 049,51 грн.

24 лютого 2011 року на виконання зазначеного судового рішення видано виконавчий лист № 2-1434/10, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 5 921 049,51 грн.

12 квітня 2011 року головним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Магдою С. Г. на підставі виконавчого листа № 2-1434/10 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 25836896, та накладено арешт на все майно ОСОБА_1

02 жовтня 2013 року державним виконавцем ОСОБА_2 складено акт про реалізацію предмета іпотеки - чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1.

02 жовтня 2013 року державним виконавцем ОСОБА_2 винесено постанову про звільнення майна боржника з-під арешту, а саме квартири загальною площею 137,5 кв.м, житловою площею 89,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_8

Крім того, 02 жовтня 2013 року державним виконавцем ОСОБА_2 винесено постанова про звільнення майна боржника з-під арешту та скасування заборони його відчуження, якою було звільнено з-під заборони чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 137,5 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_1, на яку накладено заборону приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О. С. на підставі договору іпотеки р/№ 440з від

23 березня 2007 року.

Відповідно до статті 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі реалізації предмета іпотеки, відповідно до цього Закону.

Таким чином, після реалізації предмету іпотеки підлягає виключенню запис про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Водночас, судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, визнано недійсними результати прилюдних торгів від

27 вересня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна, що належить ОСОБА_1, а саме: квартири АДРЕСА_1, вказану квартиру витребувано з володіння переможця відповідних торгів.

Оскільки відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (статті 203, 215 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі якщо аукціон на підставі якого проводилася реалізація іпотечного майна, визнано недійсним, передбачена статтею 17 Закону України «Про іпотеку» підстава для припинення іпотеки (реалізація предмета іпотеки) відсутня (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-130цс17).

Ураховуючи, що результати прилюдних торгів від 27 вересня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна, що належить ОСОБА_1, а саме: квартири АДРЕСА_1, визнано недійсними, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для висновку про припинення іпотеки, а відтак і підстав для виключення запису щодо обтяження нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Доводи касаційної скарги про те, що предметом скарги є дії державного виконавця ОСОБА_2, які повинні бути вчинені в конкретно визначений час - день проведення торгів, не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій, ураховуючи, що відповідно до статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, а саме з дня проведення таких торгів.

Не спростовують висновки судів попередніх інстанцій також посилання

ОСОБА_1 на неправомірність неприйняття її заяви про зміну предмету скарги судом першої інстанції, ураховуючи, що указане не впливає на зміст оскаржуваних рішень. Зміна предмету скарги стосувалось лише зміни суб'єкта, щодо якого заявлялась вимога про зобов'язання виключити запис, а саме з начальника Управління ОСОБА_3 на начальника Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_10 або іншу уповноважену на вчинення реєстраційних дій особу. При цьому суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні скарги ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю підстав для виключення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а не у зв'язку з визначенням неправильного суб'єкта оскарження.

Вимоги про зобов'язання начальника Управління ОСОБА_11 виключити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є похідними від вимоги про визнання дій державного виконавця ОСОБА_2 неправомірними, а тому не підлягають задоволенню з огляду на відсутність правових підстав для задоволення основної вимоги.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик