Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"11" жовтня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіренко Д.В.,

розглянув у приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва на підставі наявних у суду матеріалів у порядку окремого провадження

цивільну справу № 755/14954/18

за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2

про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має неповнолітніх дітей,

учасники справи - не з'явилися,

УСТАНОВИВ:

03.10.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має неповнолітніх дітей, яку мотивують тим, що з 22.04.2016 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведеться з 01.09.2018, у зв'язку з чим просять шлюб розірвати. Зазначили, що між ними досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, а також участі у вихованні дитини того з батьків, який проживатиме окремо, що закріплено у нотаріально посвідченому договорі між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 28.09.2018. Просять відновити ОСОБА_2 її дошлюбне прізвище ОСОБА_2.

У судове засідання заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з'явилися, були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду належним чином. Подали до суду заяви, в яких просять розглядати справи без їх участі, заяву підтримують.

Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Судовий розгляд цієї справи здійснено негайно на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які заявник послалася як на підставу своїх вимог, що не заперечувалось заінтересованою особою, та підтверджено доказами, які були досліджені в судовому засіданні, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Судом встановлено, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.04.2016 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 493, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві /а.с. 10/.

Від шлюбу заявники мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 25.09.2018 (повторно), видане Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у м. Києві /а.с. 9/.

28.09.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борисовою В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 12120 /а.с. 15, 16/.

За приписами ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей.

Згідно із ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Судом достовірно встановлено, що заявники від шлюбу мають малолітню дитину, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, протягом тривалого часу проживають окремо один від одного, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюб між заявниками носить лише формальний характер, за даних обставин поновлювати сімейно-шлюбні відносини заявники бажання не мають.

Згідно із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу.

Суд прийшов до висновку, що сім'я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між заявниками неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Заявники займають категоричну позицію щодо розірвання шлюбу, заперечують будь-яку можливість для примирення.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Заявники проживають окремо за обопільною згодою, що не пов'язана з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми чи інших поважних причин. При таких обставинах сім'я фактично розпалась і поновити сімейні відносини неможливо.

Згідно із ч. 1 ст. 21 СК України шлюб є сімейним союзом чоловіка та жінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких заявники наполягають на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, оскільки тривалий час заявники не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, фактично живуть окремим один від одного життям, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, у зв'язку з чим заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Заявнику ОСОБА_2 слід відновити її дошлюбне прізвище ОСОБА_2.

В порядку ч. 7 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України при ухваленні судом рішення про розірвання шлюбу за заявою подружжя судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 36, 51, 111, 112 СК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 259, 263-265, 268, 315, 319, 354, пп. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України,

УХВАЛИВ:

заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має неповнолітніх дітей, - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: 02154, АДРЕСА_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: 02154, АДРЕСА_2, зареєстрований 22 квітня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 493.

Змінити прізвище заявника ОСОБА_2 на дошлюбне "ОСОБА_2".

Копію рішення видати учасникам справи.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Заявники:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: 02154, АДРЕСА_1;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: 02154, АДРЕСА_2,

Повний текст рішення складено 11.10.2018.

Суддя В. Шевченко