Дата документу 30.08.2018 Справа № 554/4007/18
Справа №5544/4007/18
Провадження №2/554/2159/2018
30 серпня 2018 року м.Полтава
Октябрський районний суд м.Полтави
в складі головуючого судді Шевської О.І.
при секретарі Дроздові Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Пласт» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати, належних працівникові при звільненні сум,-
Позивач ОСОБА_1 у травні 2018 року звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Пласт», згідно яких просила стягнути з відповідача ПАТ «Пласт» на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 121988.34 гривень та середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум в розмірі 123060.30 гривень за період затримки з 01.10.2017 по 01.06.2018 року. Позов обґрунтував тим, що в період з 12.04.2012 по 30.09.2017 року вона працював у ПАТ «Пласт» на посаді майстра, з якої звільнений по закінченню строку трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. При звільненні підприємство не виплатило належну йомй заробітну плату та до цього часу не розрахувалося з ним. Заборгованість ПАТ «Пласт» перед позивачем складає 121 988.34 гривень, що не заперечується відповідачем та підтверджується його довідкою. Крім того, враховуючи, що до цього часу відповідач не здійснив з ОСОБА_1 розрахунок по заборгованій заробітній платі, посилаючись на відсутність коштів, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення суду. Згідно розрахунку, розмір середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати ОСОБА_1 складає 123 060.30 гривень (за період затримки з 01.10.2017 по 01.06.2018 року). Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позов задовольнити повністю.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник не з'явилися, позивач надав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позов задовольнити повністю.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що учасники цивільного процесу до суду не з'явилися, суд, спираючись на норми ст. 247, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою, та ухвалив рішення.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що в період з 12.04.2012 по 30.09.2017 року вона працював у ПАТ «Пласт» на посаді майстра, з якої звільнений по закінченню строку трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.
Відповідно до ч. 1ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
В день звільнення з позивачем не було проведено розрахунок, існує заборгованість у розмірі 212 988.34 гривень.
Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.
Виходячи з викладеного вище, суд вважає за необхідне, для відновлення порушених прав та захисту законних інтересів позивача, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 121988.34 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.
З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2017 по 01.06.2018 року.
За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2017 року по 01.06.2018 року у сумі 123060.30 гривень.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
В даній цивільній справі правовідносини між позивачем та відповідачем розглядаються в площині працівник роботодавець, які стосуються гарантій на оплату праці працівника. При цьому, роботодавець не може в межах цих правовідносин обмежувати право працівника на отримання заробітної плати через наявність невиконаних зобов'язань роботодавця перед третіми особами та у зв'язку з цим доводити відсутність підстав для застосування положень ч. 1 ст.117 КЗпП України.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 p. у справі № 6-144цс13, від 22 січня 2014 p. у справі № 6-159цс13.
Вiдсутнiсть фiнансово-господарської дiяльностi або коштiв у роботодавця не виключає його вини в невиплатi належних звiльненому працiвниковi коштiв та не звiльняє роботодавця вiд вiдповiдальностi, передбаченої ст. 117 КЗпП України (правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 липня 2013 року № 6-64цс13). Відповідач як юридична особа і господарюючий суб'єкт повинен таким чином організовувати виробництво, щоб бути спроможним виплатити зарплату своїм працівникам, щонайменше тим, що звільнилися з роботи.
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав».
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, «що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1».
Відповідно до вищезазначених норм матеріального права позивач мав правові підстави сподіватися на отримання заробітної плати за час своєї роботи на момент звільнення. Відповідач неправомірно не розрахувався з позивачем при звільненні, тому суд повинен захистити порушенні права позивача.
Суд приходить до висновку про задоволення позовних вимогОСОБА_1 стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі в розмірі 121988.34 гривень та середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум в розмірі 123060.30 гривень за період затримки з 01.10.2017 по 01.06.2018року.
На підставі норми ст. 141 ЦПК України, положення Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704.80 гривень.
Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст.4,12,81,141,258,259,263-265,268, 280, 354 ЦПК України, ст.ст.116,117 КЗпП України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Пласт» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати, належних працівникові при звільненні сум - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення.

Суддя: О.І.Шевська