Провадження № 22-ц/773/814/18 Категорія: 5 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.,

з участю: представника позивача Огородника О.В.,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Приватної фірми «Леол» до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне підприємство «Луцькпідшипниксервіс» про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом переміщення транспортного засобу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 подану в її інтересах ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2018 року,

встановив:

ПФ «Леол» звернулося в суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом переміщення транспортного засобу.

Позовні вимоги мотивує тим, що є власником частини будівлі складу В-1: приміщення складу АДРЕСА_1

Земельна ділянка належить ПФ «Леол» на праві спільної власності з визначенням часток кожного із співвласника, яка складає 1/5 частину цієї земельної ділянки. Один із співвласників земельної ділянки надає в оренду частину складських приміщень ОСОБА_4

У період з 28.08.2017 року по даний час ОСОБА_4, власник транспортного засобу «TOYOTA RAV4» д.н.з. НОМЕР_1, поставила автомобіль біля складських приміщень по АДРЕСА_1, чим перешкоджає ПФ «Леол» здійснювати свою діяльність, а саме: це ускладнило рух працівників та клієнтів підприємства та процес завантаження та розвантаження товарів на склад.

Просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме: надати вільний доступ до складських приміщень:будівлі складу В-1:приміщення складу АДРЕСА_1 та земельної ділянки, шляхом переміщення транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2 з приватної території ПФ «Леол» та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 червня 2018 року позов задоволено.

Постановлено зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме: надати вільний доступ ПФ «Леол» до складських приміщень: будівлі складу В-1:приміщення складу №13(площею 836,6 кв. м), приміщення складу №12 (площею 65,7 кв.м), що розташовані за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки за Р №2645 від 13.05.2005 року (ВСА №520091), площею 0,1966 га, кадастровий номер НОМЕР_3, шляхом переміщення транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2 з приватної території ПФ «Леол».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПФ «Леол» витрати по оплаті судового збору в розмірі 1600 (одну тисячу шістсот) грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 06.06.2018 року задоволено заяву позивача та стягнуто з відповідача на користь ПФ «Леол» 6640 грн. витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_4 в її інтересах подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі. Зазначає, що транспортний засіб переданий в оренду Приватному підприємству «Луцькпідшипник» ( далі - ПП "Луцькпідшипник»), тому цей спір підлягає розгляду господарським судом, справу розглянуто без повідомлення третьої особи ПП «Луцькпідшипник».

Ухвала суду про стягнення судових витрат відповідачем не оскаржується.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ПФ «Леол» є власником частини будівлі складу АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу №3 від 07.04.2003 року (а.с.6 ). Земельна ділянка, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить ПФ «Леол» на праві спільної власності з визначенням часток кожного із співвласника, яка складає 1/5 частину цієї земельної ділянки (а.с 8), цільове призначення - для обслуговування складських приміщень та гаражів.

ОСОБА_4 поставила належний їй автомобіль, яким управляє вона, за адресою Василя Стуса, 9, у місце, де це створило неможливим рух інших транспортних засобів та створило перешкоди для руху пішоходів.

Такі доводи позивача підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами: відповідними фотознімками та відеозаписом, наданими суду позивачем. Ця обставина також встановлена рішенням Луцького міськрайонного суду від 16.01.2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції в м. Луцьку про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з приписами частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, а саме, право особи на безперешкодне користування, володіння і розпорядження своїм майном, право на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 2.ст.152 Земельного Кодексу України особа має право вимагати усунення будь-яких порушень прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння землею і відшкодування збитків. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_4, хоча і передала автомобіль в оренду ПП «Луцькпідшипниксервіс», однак продовжує управляти автомобілем та що саме вона розмістила транспортний засіб у забороненому місці, за що була притягнута до адміністративної відповідальності, суд дійшов правильного висновку, що відповідач порушує права ПФ «Леол» на вільне користуванням власністю. Зокрема, створює перешкоди позивачу здійснювати при здійсненні своєї діяльності завантаження та розвантаження товару, перешкоджає у вільному доступі працівників та інших осіб до складських приміщень.

Аргументи відповідача про господарську юрисдикцію даного спору є помилковими, оскільки позовні вимоги у даній справі до юридичної особи ПП «Луцькпідшипниксервіс» не пред'являлись.

Доводи відповідача ОСОБА_4 про перебування автомобіля у володінні ПП «Луцькпідшипниксервіс» не мають правового значення для вирішення цього спору, оскільки встановлено, що саме ОСОБА_4, як водій автомобіля, розмістила автомобіль у невстановленому місці по АДРЕСА_1, чим створила перешкоди для позивача для здійснення права власності.

Відповідно до положень частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з п.3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки третя особа на стороні відповідача ПП «Луцькпідшипниксервіс» рішення суду не оскаржувало, посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення процесуальних прав третьої особи, зокрема, неповідомлення її про час і місце розгляду справи, не впливають на правильність рішення суду і не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду. Крім того, про розгляд цієї справи був повідомлений представник ОСОБА_2, який одночасно є представником і відповідача, і третьої особи ( а.с. 120-121, 139).

Не має значення для вирішення спору та обставина, що на даний час у провадженні господарського суду перебуває спір між позивачем, іншими юридичними особами та третьої особою ПП «Луцькпідшипниксервіс» про встановлення сервітуту, оскільки вимог до цього підприємства позивач не заявляв.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб'єктивного тлумачення обставин справи та висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та надав їм правову оцінку з урахуванням норм матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, обґрунтовано задовольнивши позовні вимоги ПФ «Леол», тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383, 389-390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 подану в її інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: