печерський районний суд міста києва
Справа № 757/911/13- ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2018 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

за участю: представника особи, яка звернулась зі скаргою - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу ОСОБА_5 на рішення посадових осіб та бездіяльності державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо нездійснення заходів із закінчення виконавчого провадження № 53377877, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5звернувся до суду зі скаргою щодо визнання неправомірною бездіяльності, відмови у вчиненні та зобов'язання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кравцову О.С. та начальника відділу Коблоша О.Й. вчинити дії щодо закінчення виконавчого провадження № 53377877, мотивуючи фактичним виконанням судового рішення та виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_3на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 490063088 від 11 квітня 2008 року.

31 травня 2018 року відповідно до розпорядження № 371 у зв'язку з закінченням повноважень судді Москаленко К.О. в межах п'ятирічного строку, вказану справу було передано на повторний автоматичний розподіл та визначено суддю Писанця В.А.

05 червня 2018 року від представника стягувача до суду надійшов відзив на скаргу, який зазначив, що судове рішення та виконавчий напис нотаріуса боржником не виконується, а також того ж дня від державного виконавця надійшли письмові заперечення із зазначенням всіх виконавчих дій проведених по виконанню судового рішення та виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 490063088 від 11 квітня 2008 року.

Вислухавши представника боржника, яка в судовому засіданні вимоги скарги підтримала та просила її задовольнити, а також встановивши, що будучи належним чином повідомленими стягувач та державний виконавець в судове засідання не з'явились, що з урахуванням приписів ч. 2 ст. 450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги, а відтак суд, вивчивши подану скаргу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 червня 2012 року задоволено позов та стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490063088 від 11 квітня 2008 року у розмірі 30 473,25 дол. США та судові витрати в сумі 1 820,00 грн., яке ухвалою того ж суду від 03 січня 2013 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Повторним заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2014 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 21 травня 2014 року задоволено позов та стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490063088 від 11 квітня 2008 року у розмірі 30 473,25 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 12 березня 2014 року становить 283 325,04 грн. та судові витрати в сумі 1 820,00 грн.

На виконання означеного рішення суду представнику стягувача 04 червня 2014 року видано виконавчий лист, який пред'явлено до виконання до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

По виконанню виконавчого напису № 17142, вчиненого 19 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 490063088 від 11 квітня 2008 року у розмірі 5 092,80 дол. США, постановою старшого державного виконавця Соболєвим А.Л. відкрито виконавче провадження № 53266645.

Постановою старшого державного виконавця Соболєвим А.Л. від 15 лютого 2017 року по виконанню виконавчого листа, виданого Печерським районним судом міста Києва у справі № 757/911/13-ц відкрито виконавче провадження № 53377877.

21 березня 2017 року постановою старшого державного виконавця майно боржника у вказаному виконавчому провадженні оголошено в розшук.

Старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кравцовою О.С. 15 травня 2017 року винесено постанову про об'єднання виконавчих проваджень №№ 53266645, 53377877 у зведене виконавче провадження № 53937371.

Постановою старшого державного виконавця від 05 жовтня 2017 року в означеному виконавчому провадженні накладено арешт на грошові кошти божника, що містяться на належних йому банківських рахунках.

З вимоги старшого державного виконавця від 27 жовтня 2017 року направлено до ПАТ «Альфа-Банк» вбачається, що в 3-денний термін з дати отримання вимоги надається можливість подати інформацію про фактично сплачену суму боргу боржником у зведеному виконавчому провадженні.

03 листопада 2017 року божник звернувся до виконавця із заявою про закриття виконавчого провадження вмотивовану погашенням заборгованості за кредитним договором № 490063088 від 11 квітня 2008 року, надавши копії квитанцій та платіжних доручень про здійснення касових операцій.

Повідомленням стягувача від 07 грудня 2017 року надано повний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 490063088 від 11 квітня 2008 року, з якого вбачається, що станом на 23 листопада 2017 року загальна сума заборгованості складає 123 238,92 дол. США.

Вимогою від 18 грудня 2017 року старший державний виконавець попередив стягувача про дію ст.ст. 18,19 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов'язав в 3-денний термін з дати отримання вимоги надати інформацію про фактично сплачену суму боргу ОСОБА_5 в межах виконавчого провадження № 53266645 по виконанню виконавчого напису № 17142, вчиненого 19 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 490063088 від 11 квітня 2008 року у розмірі 5 092,80 дол. США.

Стягувачем 10 січня 2018 року повідомлено про те, що з 2014 року кошти в погашення заборгованості з виконання виконавчого напису № 17142 не надходили.

З вимоги старшого державного виконавця від 18 грудня 2017 року старший державний виконавець попередив стягувача про дію ст.ст. 18,19 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов'язав в 3-денний термін з дати отримання вимоги надати інформацію про фактично сплачену суму боргу ОСОБА_5 в межах виконавчого провадження № 53377877 по виконанню виконавчого листа, виданого Печерським районним судом міста Києва у справі № 757/911/13-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 490063088 від 11 квітня 2008 року у розмірі 284 235,04 грн.

Стягувачем 10 січня 2018 року повідомлено про те, що з 2014 року кошти в погашення заборгованості з виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом міста Києва у справі № 757/911/13-ц не надходили.

Постановою старшого державного виконавця від 27 березня 2018 року у виконавчому провадженні № 53266645 зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису № 17142, вчиненого 19 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.

Старшим державним виконавцем Кравцовою О.С. 27 березня 2018 року винесено постанову у виконавчому провадженні № 53377877 про доручення проведення виконавчих дій, зокрема проведення опису й арешту майна боржника, яку було виконано головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Вовком А.В., шляхом винесення 05 квітня 2018 року постанови про опис та арешт майна боржника.

Постановою від 27 квітня 2018 року у зазначеному виконавчому провадженні призначено суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ТОВ «Українська експертна група», якому надано визначити ринкову вартість майна боржника, а також постановою від того ж дня накладено на його майно арешт.

14 травня 2018 року сторонам виконавчого провадження направлено експертний висновок щодо оцінки нерухомого майна боржника, а 15 травня 2018 року до ДП «Сетам» направлено заявку на реалізацію арештованого майна для внесення до системи електронних торгів арештованим майном та відповідно до акту передачі документів щодо реалізації майна, арештованого державними виконавцями, а також сторонам для відома.

Надаючи правову оцінку викладеним вище обставинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 06 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одними з головних засад здійснення виконавчого провадження є справедливість, неупередженість та об'єктивність, що передбачено ст. 2 Закону № 1404-VIII.

За ч.ч. 1 та 2 ст. 18 вказаного Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як виходить з положень ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

В ході здійснення виконавчого провадження за правилами ч. 4 ст. 19 цього Закону сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Дотримуючись порядку повідомлення державного виконавця про самостійне виконання зобов'язання, боржник 03 листопада 2017 року направив виконавцю відповідні документи, в яких зазначено, що ним вчиняються дії щодо погашення заборгованості, при цьому додаючи до повідомлення оригінали відповідних платіжних квитанцій.

Відповідно до п. 9 ч.ч. 1, 2 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Тобто, виконавець у разі фактичного виконання боржником в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, має винести постанову про закінчення виконавчого провадження. При цьому, поняття «самостійне виконання рішення боржником», що вживається у ст. 19 Закону, та «фактичне виконання рішення», вжите законодавцем у ст. 39 Закону, на думку суду не є тотожними. Підставою для закінчення виконавчого провадження є саме інформація про фактичне виконання боржником рішення (іншими словами - отримання стягувачем належного до стягнення), а не повідомлення про самостійне виконання боржником рішення.

Не оспорюючи право особи в будь-який момент добровільно сплатити належні до примусового стягнення кошти, суд відмічає, що в такому випадку в першу чергу на боржника покладається тягар доказування факту належного виконання обов'язку, особливо якщо оплата здійснена не в порядку, встановленому виконавчою службою або не на рахунки, вказані стягувачем в межах процедури примусового виконання.

Разом з тим, ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

За нормами ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виходячи з викладених норм права, виконавець для досягнення найбільш ефективного результату виконавчого провадження має в повному обсязі використовувати надані йому законом права, зберігаючи при цьому об'єктивність, неупередженість та використовуючи достовірну інформацію про реальне отримання стягувачем належного до виконання. Адже дії виконавця повинні бути спрямовані на дотримання прав та врахування інтересів кожної сторони виконавчого провадження, а не тільки боржника.

Як виходить з листа ПАТ «Альфа-Банк», наданого у відповідь на запит щодо надходження коштів на розрахунковий рахунок боржника по погашенню заборгованості за кредитним договором № 490063088 від 11 квітня 2008 року, то вказана інформація у банку відсутня.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що виконавцем здійснено всі необхідні дії в межах своїх повноважень з перевірки фактичного зарахування коштів, сплачених боржником на рахунок стягувача.

Водночас, за відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів зарахування грошових коштів на рахунок стягувача та відповідних клопотань сторін про витребування таких доказів, суд також позбавлений можливості встановити, чи відбулось фактичне виконання ОСОБА_5 судового рішення та виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Одними з основних засад цивільного судочинства являються принципи змагальності та диспозитивності, які забезпечують реалізацію права кожної особи на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи у суді, що передбачає ст. 2 ЦПК України.

Зміст принципу змагальності судового процесу розкрито у ст. 12 ЦПК України, за положеннями якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В той же час, згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що передбачено ст. 13 ЦПК України.

З огляду на вищенаведені норми права основною передумовою для реалізації особою права на судовий захист є наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу та відповідних доказів на підтвердження таких обставин. При цьому, звертаючись до суду, заявник зобов'язаний довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

В порушення вказаних норм права заявник на підтвердження виконання рішення надав лише квитанції про сплату відповідних сум, при цьому не надав доказів щодо зарахування таких коштів на рахунок стягувача та не заявив клопотання про витребування таких документів.

Отже, боржником не доведено фактичного виконання судового рішення та виконавчого напису нотаріуса, а відтак, задоволенню не підлягають вимоги щодо визнання неправомірною бездіяльності, відмови у вчиненні та зобов'язання державного виконавця вчинити дії щодо закінчення виконавчого провадження, отже, підсумовуючи все вищевикладене у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 447 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні скарги на рішення посадових осіб та бездіяльності державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо нездійснення заходів із закінчення виконавчого провадження № 53377877.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 15 січня 2019 року.

Суддя В. А. Писанець