Справа № 626/2042/18
Провадження № 2/626/800/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

10.10.2018 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дудченка В.О.,

за участю секретаря Зінченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді, у відсутності сторін, в спрощеному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_2, таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м.Красноград, вул.Пушкіна, 167.

В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що згідно договору дарування житлового будинку від 05.06.2012 року, вона є власником будинку за адресою м.Красноград, вул.Пушкіна, 167. При цьому попереднім власником в ньому був зареєстрований відповідач ще з 2003 року. З моменту виникнення у неї права власності на даний будинок, відповідач там ніколи фактично не мешкав, його речі в будинку відсутні.

Відповідач в добровільному порядку з реєстраційного обліку знятися не бажає, а тому позивач вимушений сплачувати комунальні послуги по числу зареєстрованих осіб у будинку, в звязку з чим несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг.

В судове засідання позивач не зявилась, відповідно до поданої нею 09.10.2018 року заяви, вона просить розглядати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Від відповідача 10.10.2018 року також до суду надійшла письмова заява, відповідно до якої вона позов визнала в повному обсязі.

Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.

Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 05.06.2012 року, позивач є власником будинку за адресою м.Красноград, вул.Пушкіна, 167. При цьому попереднім власником в ньому був зареєстрований відповідач ще з 2003 року. З моменту виникнення у неї права власності на даний будинок, відповідач там ніколи фактично не мешкав, його речі в будинку відсутні.

Відповідно до довідки депутата Красноградської міської ради разом з позивачем в даному будинку зареєстрований також і відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не мешкає там з 2012 року.

При цьому ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім'ї права користуватися житлом, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування даним житловим приміщенням. Право користуватися житлом для членів сім'ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім'ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.

Тобто, в даному випадку право користування житловим приміщенням для відповідачів є похідним від права власності на даний будинок, а тому припинення права власності на житло тягне за собою відповідно втрату особою і права користування житловим приміщенням.

Оскільки відповідач добровільно не знімаються з реєстраційного обліку по будинку, власниками якого він не є та щодо якого не мають права користування, то такими діями створюються перешкоди позивачу у користуванні його власністю та спричиняються додаткові витрати в утриманні будинку.

Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року № 638/13030/13-ц.

Крім того, сам відповідач визнав позов в повному обсязі.

З урахуванням наведеного та надаючи оцінку всім доказам в їх сукупності, суд вважає за доцільне визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: м.Красноград, вул.Пушкіна, 167, Харківської області.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 29, 317, 319, 346, 391 ЦК України, ст.ст. 4-5, 12, 76-83, 263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: вул.Пушкіна, 167, м.Красноград, Харківської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Апеляційного суду Харківської області через Красноградський районний суд Харківської області.

Суддя