Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 587/186/15-2

провадження № 61-13957св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О.В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2015 року у складі судді Степаненка О. А. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2016 року у складі колегії суддів: Сибільової Л. О., Криворотенка В. І., Лузан Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» (далі - ТзОВ «Агрофірма «Косівщинська») про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначила, що 05 січня 2005 року між сторонами у справі укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого ОСОБА_3 у строкове платне користування передала ТзОВ «Агрофірма «Косівщинська» належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,92 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

01 січня 2009 року між сторонами укладений додатковий договір, за умовами якого змінено строк дії договору оренди з 5 років до 10 років, а також збільшено орендну плату з 442,00 грн до 1083,75 грн на рік. У 2011-2012 роках відповідач не сплачував позивачу оренду плату за користування земельною ділянкою і лише у листопаді 2013 року сплатив їй 1712,89 грн орендної плати за 2011-2012 роки та 1712,89 грн - за 2013 рік, а всього 3425,78 грн.

Враховуючи наведене, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просила стягнути з відповідача 2 197,27 грн, з яких заборгованість із орендної плати - 1671,14 грн, 3 % річних - 99,99 грн, інфляційне збільшення заборгованості з орендної плати - 426,14 грнЄ, та розірвати договір оренди землі від 05 січня 2005 року, укладений між нею та ТзОВ Агрофірма «Косівщинська».

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що орендна плата за 2013 рік виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, орендна плата за 2011 та 2012 роки виплачена із порушенням визначених договором строків, однак теж у повному обсязі з нарахуванням інфляційних збитків та пені. При цьому сам лише факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання стороною договору договірних зобов'язань і не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з висновками суду про відсутність факту систематичного невиконання відповідачем договірних зобов'язань, який міг би бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

У травня 2016 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2016 року, в якій просила скасувати зазначені судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Зокрема, вказувала на те, що відповідач порушував умови договору оренди, систематично не сплачував орендну плату за користування належною позивачу земельною ділянкою, що є підставою для розірвання укладеного між сторонами у справі договору оренди землі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 червня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, ухвалою від 16 січня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У липні 2016 року ТзОВ «Агрофірма «Косівщинська» подало заперечення на касаційну скаргу, в яких просило залишити рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом установлено, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданим 24 січня 2000 року Косівщинською сільською радою Сумської області, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,92 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

05 січня 2005 року між сторонами у справі укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого ОСОБА_3 у строкове платне користування передала ТзОВ «Агрофірма «Косівщинська» належну їй на праві приватної власності вищезазначену земельну ділянку, строком на п'ять років, зі сплатою орендної плати у розмірі 442,00 грн. Вказаний договір зареєстрований у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 18 грудня 2006 року. При цьому відповідно до акта приймання-передачі 19 грудня 2006 року зазначена земельна ділянка передана позивачем та прийнята відповідачем у натурі у строкову оренду.

01 січня 2009 року між цими ж сторонами укладений додатковий договір до договору оренди землі, яким змінено строк дії договору оренди землі з 5 років на 10 років та розмір орендної плати на 1 083,75 грн, що становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення додаткового договору становить 36 125,14 грн.

Додатковий договір зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 08 жовтня 2010 року.

Оренда плата за 2011-2013 роки була сплачена позивачу лише 27 листопада 2013 року у розмірі 3 425,78 грн. При цьому несвоєчасна сплата означає несплату певної суми грошових коштів у певний строк, зокрема, в даному випадку, у строк, передбачений договором оренди землі.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два і більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Такий висновок повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постановах від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року № 6-977цс16.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що в даному випадку наявна систематична несплата відповідачем орендної плати за користування належною позивачу земельною ділянкою на підставі укладеного між ними договору оренди землі, що є підставою для розірвання зазначеного договору.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому із урахуванням вимог частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не перевіряються.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ТзОВ «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі постановлені з порушенням вищенаведених норм матеріального права, а тому ухвалені у справі судові рішення в цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення зазначених позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ТзОВ «Агрофірма «Косівщинська» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 243,60 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 267,96 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 292,32 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі задовольнити.

Розірвати договір оренди землі площею 2,92 га, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області, укладений 05 січня 2005 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська», зареєстрований 18 грудня 2006 року у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 243,60 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 267,96 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 292,32 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик