Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/40/17 Головуючий у 1 інстанції: Колодіна Л.В.
Провадження № 22-ц/778/185/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» липня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 листопада 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 230, за умовами якого Банк зобов'язався надати ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, а ОСОБА_4 зобов'язалася їх прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5% на рік, остаточний термін повернення кредиту - 20.11.2017 року. Також, між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 були укладені додаткові договори до Кредитного договору відновлювальної кредитної лінії № 230.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» 23 грудня 2011 року було укладено договір поруки № 230, відповідно до якого він виступив поручителем ОСОБА_4 перед банком. Станом на 23 грудня 2011 року загальна сума, яку повинна була сплатити ОСОБА_4 за кредитним договором, з урахуванням процентів та інших виплат у строк до 20 листопада 2017 року, складала 131 729,91 доларів США.

За умовами укладеного договору поруки він не заперечував проти можливості сторін по кредитному договору у майбутньому змінювати його умови без його згоди, в рамках, що не призводили до збільшення розміру самої суми, що підлягала поверненню та була ним гарантована.

В зв'язку з укладанням сторонами кредитного договору додаткової угоди №5 від 26.06.2012 року строк повернення кредиту був відстрочений на три роки та у договірному порядку була визначена та збільшена сума, що підлягала поверненню за кредитним договором. Внаслідок цього обсяг зобов'язань, що виникли за кредитним договором за виконання якого боржником він поручився, був збільшений та перевищив початкову суму більш ніж на 18000 доларів США.

Вважає, що відстрочення виконання зобов'язання за кредитним договором призвело до збільшення обсягу його відповідальності як поручителя.

На підставі зазначеного просив визнати припиненим договір поруки №320 від 23 грудня 2011 року, укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України», ним та ОСОБА_4

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість оцінки судом першої інстанції способу захисту права, невірне застосування ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ПАТ «Державний ощадний банк України» подало заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначило, що позивачем не було надано доказів на підтвердження поважності пропущення строку позовної давності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.11.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 був укладений Договір відновлювальної кредитної лінії № 230, за умовами якого ОСОБА_4 отримала грошові кошти в сумі 100 000 доларів США та зобов'язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування коштами в розмірі 12,5% річних (пункт1.1 договору), термін повернення кредиту - 20.11.2017 року (а.с.7-9).

Крім того, судом встановлено, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 укладались наступні додаткові договори до договору відновлювальної кредитної лінії № 230 від 21.11.2007 року:

- Додатковий договір №1 від 01.09.2008 року, за умовами якого пункт 1.1 викладений в наступній редакції «позичальник зобов'язується сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 13,5% на рік» (а.с.12);

- Додатковий договір №2 від 29.01.2010 року, за умовами якого «позичальник зобов'язалася сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,5% на рік, остаточний термін повернення кредиту - 20.11.2009 року. Заборгованість по кредиту підлягає погашенню щомісячно ануітетними платежами в сумі 1784 дол. 24 цента США до 29 числа кожного місяця, починаючи з липня місяця 2010 року. Остаточним терміном повернення кредиту в сумі 1809 доларів СІІІА 48 центів є 20 листопада 2017 року» (пункт 1 додаткового договору) (а.с.13);

- Додатковий договір №3 від 23.12.2011 року, за умовами якого «позичальник зобов'язалась їх прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,5% на рік. Заборгованість по кредиту підлягає погашенню щомісячно ануітетними платежами в сумі 1907 доларів 00 центів США до 29 числа кожного місяця, починаючи з червня місяця 2012 року. Остаточним терміном повернення Кредиту є 20 листопада 2017 року» (пункт 1 додаткового договору) (а.с.14);

- Додатковий договір №4 від 30.03.2012 року, за умовами якого «позичальник зобов'язалася сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 12,5% на рік до 31.08.2008року включно, та з 01.09.2008 року 13,5% річних. Заборгованість за Кредитом в сумі 100 000 доларів США підлягає погашенню щомісячно ануітетними платежами в сумі 1784 дол. 24 цента США до 29 числа кожного місяця, починаючи з липня місяця 2010 року до 30 листопада 2011 року, наступне погашення кредиту щомісячно ануітетними платежами в сумі 1907 доларів США до 29 числа кожного місяця, починаючи з червня місяця 2012 року. Остаточним терміном повернення є 20 листопада 2017 року» (пункт 1 додаткового договору» (а.с.15);

- Додатковий договір №5 від 26.06.2012 року, за умовами якого «заборгованість за кредитом в сумі 100 000 доларів США підлягає погашенню щомісячно ануітетними платежами в сумі 1784 дол. 24 цента США до 29 числа кожного місяця, починаючи з липня місяця 2010 року до 30 листопада 2011 року, наступне погашення кредиту щомісячно ануітетними платежами в сумі 1459 доларів США до 29 числа кожного місяця, починаючи з червня місяця 2012 року. Остаточним терміном повернення є 20 листопада 2020 року (а.с.16).

Судом також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 230 від 21.11.2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 23.12.2011 року був укладений договір поруки № 230, за умовами якого передбачена солідарна відповідальність поручителя за невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, а також за додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (пункт1.1.), здійснити погашення кредиту в розмірі 100 000 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,5% річних, штраф, пеню та інші платежі у розмірі, порядку та на умовах зазначених в договорі (а.с.26 - 28).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (частина перша статті 628 ЦК України).

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Закон пов'язує припинення договору поруки із сукупністю двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось представником відповідача в суді апеляційної інстанції, внаслідок укладання між позичальником ОСОБА_4 та ПАТ «Державний ощадний банк України» додаткової угоди від 26.06.2012 року №5, за умовами якої змінився термін повернення кредиту (з 20 листопада 2017 року на 20 листопада 2020 року), обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_5 збільшився.

За приписами ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 4. ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього.

Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення повернення кредитних коштів ОСОБА_3 за кредитним договором 21.11.2007 р. між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладений Іпотечний договір №230, посвідчений нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Левченко В.В., згідно з яким позивачпередав в іпотеку житловий будинок разом з господарськими приміщеннями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.55-59).

Судом встановлено, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3, як майновим поручителем, був підписаний Додатковий договір №1 від 26.06.2012 року до іпотечного договору №230 (з майновим поручителем) від 21.11.2007 року, за умовами якого:

- зобов'язання боржника, що випливає з кредитного договору, а також цього договору - повернути іпотекодержателю кредит в розмірі в розмірі 100 000 доларів США, у строки та на умовах, визначених в Кредитному договорі, сплатити іпотекодержателю проценти за користування кредитом в розмірі 13,5% річних, штраф, пеню та інші платежі у розмірі, порядку та на умовах зазначених в договорі;

- пункт 4 розділу «Терміни та їх тлумачення» Іпотечного договору змінено та викладено в наступній редакції: «Строк (и) платежу - встановлені кредитним договором, а також цим договором строки, у випадку настання яких боржник зобов'язаний у порядку, встановленому кредитним договором, здійснити ті чи інші виплати на користь іпотекодержателя, зокрема: здійснити повне погашення кредиту до 20 листопада 2020 року включно, сплачувати відсотки за користування кредитом не пізніше 29 числа кожного поточного місяця та повернути кредит згідно з кредитним договором...»(а.с.59-63).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що про порушення права позивач довідався або міг довідатися 26.06.2012 року - з дня укладання Додаткового договору №1 до Іпотечного договору -№230 від 21.11.2007 року, яким було встановлено строк повного погашення кредиту до 20 листопада 2020 року, тоді як до суду з позовом звернувся 04.01.2017 року (а.с.1) після спливу трирічного строку позовної давності.

За вказаних обставин, довід апеляційної скарги про не вірне застосування судом позовної давності колегія суддів вважає неприйнятним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України (в діючій на час ухвалення рішення редакції)суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до вимог ст. 16 ЦК України ( в діючій на час ухвалення рішення редакції)можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом ст.ст.15, 16 ЦК України (в діючій на час ухвалення рішення редакції) щодо способу захисту порушеного права, не заслуговує на увагу, оскільки право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.ст. 3,11,31 ЦПК України (в діючій на час ухвалення рішення редакції),тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду згідно зі ст.4 ЦПК України є обов'язком суду.

Наступні доводи апеляційної скарги є черговим повторенням викладення обставин, які зазначалися позивачем у позовній заяві та перевірені судом першої інстанції і не знайшли підтвердження. Вказані доводи не доводять неправильності рішення суду.

За таких обставин колегія вважає, що ухвалене в справі судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 липня 2018 року.

Головуючий

Судді: