Справа № 138/2278/18
Провадження №:2/138/876/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:

головуючого судді Цибульського О.Є.,

за участю: секретаря Політанської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, мотивований тим, що 22 червня 2005 року між сторонами було укладено договір дарування, відповідно до якого позивач безоплатно передав у власність, а відповідач прийняв в дарунок житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1

Так, до укладення договору дарування позивач та його дружина ОСОБА_3 домовились з відповідачем, що вони подарують йому будинок, а він в свою чергу буде здійснювати догляд за ними, надавати їм фізичну допомогу, допомагати обробляти земельну ділянку і в разі необхідності матеріально допомагати в їх лікуванні, оскільки вони вже літні люди. Особисто позивач є інвалідом 2 групи по зору довічно. Дружина позивача також хворіє і не може надавати позивачу допомогу, оскільки сама її потребує.

Коли позивач укладав договір дарування, думав, що син буде здійснювати за ним та дружиною догляд, а після їх смерті забере собі у володіння та користування їх будинок, тим самим, при укладенні договору дарування позивач мав на увазі договір довічного утримання.

До укладення договору відповідач періодично виїжджав на заробітки в Росію. Після укладення договору дарування відповідач обіцяв закінчити із заробітками і поселитися разом із батьками. Однак, в кінці 2017 року він виїхав до Російської Федерації, отримав там громадянство та залишився на постійне проживання. Між сторонами виник конфлікт стосовно подарованого будинку.

31.03.2018 року відповідач оформив довіреність на дружину позивача ОСОБА_3, щоб остання від його імені подарувала спірний будинок позивачу. Однак, здійснити вказані дії вона не змогла, оскільки у відповідача відсутній ідентифікаційний номер на території України.

Зважаючи на викладене, позивач просить суд визнати договір дарування житлового будинку АДРЕСА_2 укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Тисячним І.В., зареєстрований в реєстрі за №2575.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повній мірі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи таке:

З роз'яснень, які викладено в п.19 постанови Пленуму ВС «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009 №9, убачається, що правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Та відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Так, судом встановлено, що позивачу належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_3 що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 01.12.1988 (а.с.9).

22.06.2005 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_4, про що було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Тисячним І.В., зареєстрований в реєстрі за №2575, що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7581447 від 22.06.2005 (а.с.7,8).

Також, судом встановлено, що на час укладення оспорюваного договору дарування від 22.06.2005, позивач був і на даний час є інвалідом 2 грп., що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 потребував та потребує постійного стороннього догляду. З позову також слідує, що дружина позивача ОСОБА_3 теж потребувала та потребує сторонньої допомоги. Тобто, укладаючи договір дарування позивач мав на увазі договір довічного утримання.

Наведене свідчить, про наявність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання.

Натомість сам факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, не може вважатись безумовними обставинами, які б виключали підстави для визнання договору дарування недійсним, внаслідок укладення його під впливом помилки.

Враховуючи, вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позивачем повністю доведено факт укладення правочину під впливом помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, а саме волевиявлення позивача було направлене на укладення договору довічного утримання, а не договору дарування.

За вищевказаних обставин, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та слід визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_2 укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Тисячним І.В., зареєстрований в реєстрі за №2575.

На підставі викладеного, керуючись ст. 76-80, 89, 244-246, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_2 укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Тисячним І.В., зареєстрований в реєстрі за №2575.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: