Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 209/3145/15-ц

провадження № 61-6914св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто»,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року у складі колегії суддів: Кочкової Н. О., Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О.,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 09 листопада 2014 року сталася ДТП за участю автомобілів «Опель Омега В», державний номерний знак НОМЕР_1, під його керуванням, власником якого є ОСОБА_6, та «Тойота Королла», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія

ОСОБА_4, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. На підставі генеральної довіреності від 11 червня 2008 року ВКО № 380152, виданої ОСОБА_6 - ОСОБА_2 строком на 10 років, всі грошові суми внаслідок експлуатації, а також на відшкодування шкоди має право одержувати

ОСОБА_2 Постановою Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська від 20 листопада 2014 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_4 Згідно з висновком судового експерта Цаберябого В. М. від 22 червня 2015 року № 043/15, ринкова вартість автомобіля «Опель Омега В» на момент пошкодження складала 79 792,24 грн. У зв'язку із тим, що вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує ринкову (дійсну) вартість досліджуваного автомобіля, вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює його ринковій (дійсній) вартості на момент пошкодження, оскільки відновлювати автомобіль економічно недоцільно. Позивач посилався на те, що він має право на відшкодування матеріальних збитків у розмірі 79 792,24 грн.

Посилаючись на вказане, позивач просив суд задовольнити його вимоги та стягнути на його користь з ОСОБА_4 вартість матеріального збитку у розмірі 79 792,24 грн, суму, сплачену за проведення авто-товарознавчого дослідження - 900,00 грн, моральну шкоду - 10 000,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року залучено до участі як співвідповідача у даній справі - публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (далі - ПАТ «Українська СК «Гарант-Авто»).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 січня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн, в рахунок відшкодування витрат сплачених за проведення товарознавчого дослідження - 900,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_4 вартості майнової шкоди у розмірі 72 792,24 грн відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з пошкодженням у результаті ДТП належного позивачу автомобіля, йому була завдана моральна шкода з вини відповідача та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості повинна бути відшкодована ОСОБА_4, а також підлягають відшкодуванню витрати на проведення товарознавчого дослідження.

Відмовляючи у відшкодуванні шкоди, яка завдана позивачу пошкодженням автомобіля в результаті ДТП виходив з того, що така шкода повинна бути відшкодована ПАТ «Українська СК «Гарант-Авто», оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 січня 2016 року та додаткове рішення

від 29 березня 2016 року в частині відмови у стягненні майнової шкоди скасовано та у цій частині ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 вартість майнового збитку у розмірі 79 792,24 грн.

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП та ухвалюючи у цій частині нове рішення, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що

ПАТ «Українська СК «Гарант-Авто» зобов'язане повністю відшкодовувати таку шкоду, оскільки потерпілому, як кредитору належить право на власний розсуд обирати спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги про відшкодування шкоди виключно до особи, яка завдала шкоду, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

06 липня 2016 рокуОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у даному випадку майнову шкоду повинна відшкодовувати винна особа у ДПТ, оскільки транспортний засіб «Тойота Королла», державний номерний знак НОМЕР_2, з вини якого сталась ДТП, на момент ДТП був застрахований у ПАТ «Українська СК «Гарант-Авто» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

15 листопада 2016 року ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

08 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Встановлено, що 09 листопада 2014 року сталася ДТП за участю автомобілів «Тайота Королла», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, та «Опель Омега», державний номерний знак

АЕ 8086 ВН, під керуванням водія ОСОБА_2, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Висновком автотоварознавчого дослідження від 22 червня 2015 року

№ 043/15 встановлено, що вартість майнової шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Опель Омега», державний номерний знак НОМЕР_1, який було пошкоджено 09 листопада 2014 року внаслідок ДТП, становить 79 792,24 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Тойота Королла», державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована у ПАТ «Українська СК «Гарант-Авто», ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну здоров'ю -

100 000 грн, за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц.

Отже, суд першої інстанції, вирішуючи питання в частині стягнення майнової шкоди виходив із того, що ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» зобов'язана повністю відшкодовувати шкоду, яка завдана позивачу пошкодженням автомобіля у результаті ДТП, а ОСОБА_4, як особа, відповідальність якої застрахована, не відповідає перед потерпілим за завдану ним шкоду у ДТП, проте у задоволенні позову в цій частині відмовив.

Апеляційний суд, покладаючи обов'язок із відшкодування майнової шкоди на ОСОБА_4 вищевикладені вимоги закону не врахував, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлено, а тому судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 389, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 січня 2016 року, додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу та у подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило