22-ц/775/333/2018(м)
Категорія 27 Головуючий у 1-й інстанції Курбанова Н.М.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

26 липня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Гаврилової Г.Л., Принцевської В.П.

секретаря Брежнєва Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області, ухваленого 27 лютого 2018 року в місті Маріуполі, за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2014 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року позивач ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 квітня 2006 року.

Позов мотивовано тим, що 29 квітня 2006 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 2006М-83. Згідно якого ВАТ «Родовід Банк» надав ОСОБА_3 кредит на придбання автомобіля на загальну суму 6441,99 доларів США, зі сплатою 13% річних за користування грошовими коштами, зі строком повернення не пізніше 28 квітня 2011 року. Додатковою угодою від 16 жовтня 2008 року до Кредитного договору, проценту ставку було змінено на 14,5 % річних.

29 квітня 2006 року були укладені договори поруки між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 (договір № 2006М-83/2), ОСОБА_4 (договір № 2006М-83/3). Відповідно до умов яких ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зобов'язались відповідати солідарно з ОСОБА_3 перед банком за своєчасне і повне виконання останнім своїх зобов'язань за кредитним договором.

Внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на 26 березня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 1796,29 доларів США та 406 879,62 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 1733,99 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 62,30 доларів США, пені за порушення строків виконання грошових зобов'язань - 404 797 грн. 86 коп., 3% річних згідно ст. 625 ЦК України - 2081 грн. 76 коп., яку позивач просив стягнути і вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя від 29 травня 2014 року позовні вимоги задоволено, стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» (правонаступник ВАТ «Родовід Банк») заборгованість за кредитним договором № 2006М-83 від 29 квітня 2006 року у розмірі 1796 доларів США 29 центів та 406 879 грн. 62 коп., судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3654 грн.

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 29 травня 2014 року за нововиявленими обставинами відповідно до ст.ст. 361-365 ЦПК України (в редакції 2004 року).

Заява ОСОБА_2 мотивована тим, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 15 листопада 2016 року (справа №263/11705/16-ц), визнано поруку ОСОБА_2 за договором поруки № 2006М-83/2 від 29 квітня 2006 року із ПАТ «Родовід Банк» такою, що припинена. Цим рішенням було встановлено, що поручитель згоди на збільшення розміру процентів та його відповідальності банку не надавав.

Заявник вважає, що під час ухвалення рішення від 29 травня 2014 року суд не досліджував докази того, що ОСОБА_2 не давав згоду банку на збільшення розміру процентів та його відповідальності, хоча ця обставина є істотною для вирішення цієї справи. Факт припинення поруки встановлено судовим рішенням 15 листопада 2016 року. Оскільки солідарне стягнення можливе лише за наявності договору поруки, то припинення поруки могло вплинути на висновки суду щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 Враховуючи нововиявлені обставини заявник просив рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 29 травня 2014 року скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 у повному обсязі, в іншій частині позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2018 року ОСОБА_2 поновлено строк на звернення до суду із заявою про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами у даній справі задоволено. Скасовано заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 29 травня 2014 року.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 2006М-83 від 29 квітня 2008 року у розмірі 1796 доларів США 29 центів та 406 879 грн. 62 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3654 грн. по 1827 грн. з кожного.

Стягнуто з ПАТ «Родовід Банк» в дохід держави суму судового збору за подання до суду заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами в розмірі 5481 грн.

Задовольняючи заяву про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами, суд виходив з того, що у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

В апеляційній скарзі ПАТ «Родовід Банк», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду від 27 лютого 2018 року.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_2 посилається на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2016 року як на нововиявлену обставину для перегляду рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2014 року, що є порушенням процесуального законодавства, оскільки не можуть вважатися нові докази як нововиявлені обставини. Нововиявленими обставинами можуть бути матеріально-правові факти, що були наявні на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомими заявнику.

Також, останнім при подані позову до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області було приховано і судом не встановлено про наявність рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2014 року, яке набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні.

Відповідно до ч.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно п.8, п.9 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільно-процесуального кодексу України, в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-УІІІ, до утворення апеляційних суддів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої і апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Донецької області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, що ухвалив рішення, в порядку, передбаченому Цивільно-процесуальним кодексом України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-УІІІ.

Позивач та відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду не надали.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія судів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Підстави перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами на час звернення заявника до суду були визначені ст.361 ЦПК України (2004 року). Згідно якої рішення, або ухвала суду, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України (2004 року) підставами для перегляду рішення за новоявленими обставинами є, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Частина 3 ст.3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.423 ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року) рішення, постанова або ухвала суду, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за новоявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявленних обставин.

Необхідними умовами нововиялених обставин, визначених п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасовувати судове рішення у зв'язку з ново виявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява №3236/03, п.40).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із ново виявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Праведна проти Росії, заява № 69529/01, п.п. 27,28).

Обґрунтовуючи свої вимоги про перегляд рішення суду за ново виявленими обставинами ОСОБА_2 посилався на те, що він як поручитель не давав згоди банку на збільшення розміру процентної ставки та обсягу його відповідальності і ця обставина є істотною для вирішення справи про стягнення кредитної заборгованості. Проте факт припинення поруки було встановлено лише рішенням суду від 15 листопада 2016 року.

Підстави припинення поруки визначені ст.559 ЦК України, якими, зокрема є: припинення забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

При цьому ст.559 ЦК України не передбачено, що порука припиняється виключно на підставі рішення суду.

Додаткова угода, якою збільшено розмір процентної ставки, як обставина для припинення відповідної поруки, існувала незалежно від будь-яких рішень суду на момент прийняття рішення Приморським районним судом міста Маріуполя від 29 травня 2014 року, а отже, і обставина припинення відповідної поруки існувала на момент прийняття рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 29 травня 2014 року, про що стверджує і сам заявник.

З матеріалів справи вбачається, що банк повідомляв поручителя ОСОБА_2 про порушення боржником ОСОБА_3 кредитних зобов'язань із зазначенням сум заборгованості листами від 29 червня 2011 року, 27 лютого 2014 року (т.1 а.с. 28, 28 зв., 30, 30 зв.).

З урахуванням цього, та принципу розумності, передбаченого ст.3 ЦК України, вбачається, що заявник мав всі підстави знати про обсяг своєї відповідальності як поручителя, а враховуючи, що останній був повідомлений про судове провадження по стягненню кредитної заборгованості (т.1 а.с. 61, 64«а», 95 зв.), то саме заявник мав в першу чергу надавати відповідні докази суду першої інстанції (ст.10 ЦПК України 2004 року).

При розгляді справи Приморським районним судом міста Маріуполя, яке закінчилось прийняттям рішення від 29 травня 2014 року, не в повній мірі встановлювались її обставини, бо відповідач не подав докази, не заявив про обставини, про які йому, як мінімум з точки зору розумності, мало бути відомо.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя, яким було встановлено факт припинення поруки ОСОБА_2, було ухвалено 15 листопада 2016 року, тобто вже після прийняття рішення Приморським районним судом міста Маріуполя 29 травня 2014 року.

Суд першої інстанції вищенаведені положення закону залишив поза увагою і дійшов помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_2, оскільки відповідні обставини припинення поруки, на які посилався заявник, не можуть розглядатися як нововиявлені обставини.

Задоволення судом заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами всупереч вимогам ЦПК порушує принцип правової визначеності та право заявника на доступ до правосуддя, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), на що звернуто увагу у п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами».

У даній постанові Пленуму роз'яснено судам, що процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному порядку.

Обставини, які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог ч.4 ст.10 ЦПК України (2004 року), п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року), не є ново виявленими обставинами.

Судове рішення не може переглядатись у зв'язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку (п.п. 6,7 постанови).

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про залишення заяви ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. У зв'язку з чим, апеляційна скарга ПАТ «Родовід Банк» підлягає задоволенню.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції є підстави для розподілу судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом не підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо, ч.8 ст.141 ЦПК України).

Згідно платіжного доручення від 08 травня 2018 року №29 позивач сплатив судовий збір у розмірі 5481 грн. за подання апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду скасовується на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, пропорційно задоволеним вимогам. Тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5481 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2018 року скасувати.

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 29 травня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 5481 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 31 липня 2018 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Г.Л. Гаврилова

В.П. Принцевська