Справа № 428/364/18
Провадження №2/428/31/2018
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі головуючого судді - Журавель Т.С., при секретарі Андрусишин Н.Т., за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , представника третьої особи Булачової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради, з урахуванням уточнення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.04.2016 року і до повноліття дитини.

Цивільний позов не відповідав вимогам ст. 175 ЦПК України, тому ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.01.2018 року був залишений без руху, з наданням строку для усунення недоліків. На виконання вказаної ухвали позивач надав уточнену позовну заяву, виправивши недоліки у зазначений судом строк.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області 02.02.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено у справі судове засідання.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що з 24.06.2016 року сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, поваги і взаємної любові. Шлюбні відносини припинені у серпні 2016 року, відповідач пішла з сім`ї. Донька залишилася проживати з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач вихованням доньки не займається, її життям не цікавиться, спілкуватись з дитиною і брати участь у її вихованні не бажає. Таким чином, відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись при цьому на доводи, викладені у позові.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог, надали до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у серпні 2016 року відповідач була змушена піти від позивача, через нанесення ним тілесних ушкоджень. Крім того, позивач постійно чинив моральний тиск та знущався з малолітнього сина відповідача - ОСОБА_6 . Через загрози позивача фізичною розправою, відповідач, побоюючись за власне здоров`я та життя і здоров`я її сина, не зверталась ні до поліції, ні до служби у справах дітей, оскільки сподівалась, що все минеться само собою, що позивач заспокоїться та через проміжок часу все налагодиться, а сімейні відносини вдасться зберегти. Проте позивач не просто вигнав відповідача з дому, а й не віддав їй їх спільну доньку, повідомивши, що донька буде мешкати з ним. Відповідач весь час намагалась спілкуватись з донькою, по декілька разів на тиждень намагалась зателефонувати позивачу з наміром хоча б поговорити із донькою, однак позивач або просто не брав слухавку, ігноруючи телефонні дзвінки, або в грубій формі повідомляв відповідачу, що із донькою він їй ні поговорити, ні побачитись не надасть можливості, та у разі, якщо відповідач з`явиться біля його будинку або дитячого садочку, із наміром поспілкуватись із донькою, погрожував фізичною розправою. Разом з тим, відповідач неодноразово намагалась надіслати доньці подарунки та грошові кошти, але позивач жодного разу подарунків не приймав, доньці не передавав, грошові кошти завжди повертав назад. Відповідач у свою чергу, використовувала всі можливості дізнатися про життя та здоров`я доньки, телефонувала до дільничного лікаря-педіатру, зверталась до завідуючої дитячого садка, який відвідує її донька. У приватній бесіді, завідуюча дитячого садочка пояснила, що батько дитини - військовий, має загрозливий вигляд і вона ніяких свідчень чи пояснень давати не буде, хоча б через те, що не бажає скандалів у присутності вихованців. Щодо заяви від 21.02.2013 року, на яку посилається позивач, була ним ініційована, відповідач підписала її під впливом омани та морального тиску з боку позивача. Усвідомивши свою помилку, 07.12.2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щеннікова Г.С., посвідчила іншу заяву відповідача, якою вона спростувала заяву від 21.02.2013 року та заперечила проти проживання її доньки - ОСОБА_5 разом з батьком, та проти позбавлення її батьківських прав взагалі. Відповідач також зазначає, що висновок Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради неможна вважати неупередженим, через те, що зроблений він виключно на твердженнях позивача та виключно на документах, що були надані позивачем. Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради навіть не намагалась знайти мати дівчинки та взяти в неї будь-які пояснення. Крім того, позивач навмисно намагався ввести суд в оману, та повідомляв, що він не знає де знаходиться відповідач, її актуальний номер телефону. Незрозуміло з яких підстав Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради зробила висновок, що відповідач «веде мігруючий спосіб життя». На сьогоднішній день відповідач мешкає в м. Харкові, працює в ПАТ АБ «А-БАНК», на роботі відповідач характеризується виключно з позитивного боку. Заробіток відповідача цілком дозволяє забезпечити себе та двох її дітей. За договором найму квартири відповідач сплачує лише вартість комунальних послуг. Відповідач має робочий графік з 9:00 до 18:00, що цілком дозволяє їй відводити та забирати доньку з дошкільного закладу. Позивач навпаки, за родом занять, є військовослужбовцем, що вимагає від нього наявність постійних, в тому числі термінових, відряджень і як та з ким залишається їх малолітня донька залишається невідомим. Відповідач звернулась до Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради із проханням допомогти їй хоча б бачити дитину та надати можливість постійно спілкуватись із донькою.

Додатково в судовому засіданні відповідач зазначила, що вона ніколи не кидала доньку, завжди бажала займатися її вихованням. При цьому пояснила, що після виписки з пологового будинку разом з дитиною позивач вперше її вдарив. Після вчинення даних дій відповідач з немовлям хотіла піти від відповідача, але позивач дав зброю своєму старшому сину та наказав йому стерегти відповідача, щоб вона нікуди не пішла. В м. Краснодоні позивач був заможною та відомою особою, у нього було багато впливових знайомих, тому відповідач розуміла, що у випадку розлучення дитину їй ніхто не віддасть та розбиратися у даній ситуації також ніхто не буде. Коли дитині було 8 місяців позивач вигнав її та не віддав дитину, вона звернулася до поліції та до органу опіки. Працівник поліції та органу опіки приїхали, насміхалися над нею, коли вона розповіла у чому справа. Позивач у той день пустив її до будинку, вона була вимушена терпіти гніт позивача, його зневажливе відношення. Також, разом зі сторонами мешкав старший син позивача від першого шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до якого позивач ставився недоброзичливо, зокрема не дозволяв гратися деякими іграшками, брати самому продукти з холодильника, за порушення заборон дитина каралася стоянням у коридорі у кутку. Також, позивач зауважила, що після того, як відповідач пішла від позивача, останній дозволяв їй бачитися з дитиною за умови інтимної близькості з ним. Відповідач зневірилася, оскільки не могла забрати свою доньку у зв`язку з чим була вимушена поїхати зі старшим сином поїхати до м. Києва. Після початку бойових дій, їй не було відомо куди саме виїхав позивач з їх донькою. Приблизно раз на п`ять місяців позивач зв`язувався з відповідачем та повідомляв у якому вони місті. Відповідач приїздила у те місце на пару місяців, доки позивач дозволяв їй знаходитися з донькою, а потім знову виганяв, так вона була у м. Бердянську, м. Дніпропетровську, тощо. Коли позивач її виганяв, він забирав всі речі, всі гроші, знищував всі фотографії з дитиною, щоб не було доказів спілкування відповідача з дитиною. Також, відповідач зверталася до суду у м. Києві щодо вирішення питання про визначення місця проживання доньки разом з нею. У зв`язку з необхідністю повідомлення про дату слухання справи та ухвалення рішення вона телефонувала позивачу, але він трубку не брав. Відповідач шукала позивача з донькою та їй стало відомо, що вони в м. Одесі, зателефонувала сусідам до м. Одеси та їй повідомили, що позивач вже виїхав. Пізніше позивач запропонував відповідачу спробувати ще раз пожити сім`єю, відповідач погодилася, сторони виїхали до м. Сєвєродонецька, зняли квартиру. Проте сумісне проживання було складним, позивач не дозволяв дітям гратися разом, сварив старшого сина з будь-якого приводу. Син відповідача просив поїхати від позивача у зв`язку зі знущаннями. Також, у м. Сєвєродонецьку позивач декілька разів наніс відповідачу тілесні ушкодження, до поліції відповідач не зверталася, оскільки позивач їй погрожував, що у нього в місті багато знайомих та вони можуть їй підкинути наркотики. Крім того, позивач вказала, що заяву щодо її згоди на позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_7 вона написала на прохання позивача, який її запевняв, що вказана заява йому необхідна лише як гарантія того, що вона не вкраде дитину. При цьому, можливості не підписати заяву відповідач не мала, оскільки позивач погрожував, що заборонить їй бачитися з донькою. Однак після підписання нею заяви, позивач заборонив відповідачу спілкуватися з донькою. Крім того, відповідач зазначає, що у м. Сєвєродонецьку вона мешкала разом з позивачем та донькою до вересня 2016 року. У подальшому вона мала номери телефонів сусідок та лікаря-педіатра, які їй у телефонних розмовах розповідали про доньку. Згодом сусіди перестали брати трубку, оскільки боялися позивача.

Представник третьої особи ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначивши, що до органу опіки та піклування звернувся позивач, який надав пакет документів, у тому числі, і нотаріально завірену заяву від лютого 2015 року, з тексту якої вбачається, що відповідач згодна з позбавленням її батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_5 . Позивач також пояснив, що відповідач не займається вихованням дитини, не цікавиться її життям вже півтора роки. До дитячого садка відповідач не приходила, дитиною не цікавилася. Сусіди позивача також підтвердили, що протягом півтора року відповідач з дитиною не спілкувалася. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до органу опіки та піклування. Дослідивши матеріали, надані позивачем, орган опіки та піклування склав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_5 . Крім того, відповідач у судовому засіданні зазначила, що їй не було відомо який саме дитячий садок відвідує її донька. Вказане свідчить про небажання відповідача спілкуватися з дитиною, оскільки дитина відвідує ДС № 24 з 10.10.2017 року. Відповідач до служби у справах дітей з приводу перешкод у спілкуванні з дитиною не зверталася. Служба у справах дітей завжди під час прийняття висновку намагається вислухати обидві сторони, але в даному випадку була наявна заява відповідача. Спроби відшукати відповідача служба на здійснювала, оскільки зі слів позивача остання перебувала на території, непідконтрольній українській владі. Твердження про те, що відповідач веде мігруючий спосіб життя, було зроблено на підставі пояснень позивача та двох довідок внутрішньо переміщеної особи м. Києва та м. Сєвєродонецька.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що згідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 17.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Луганську. Батьками дитини записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_9 .

24.06.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 24.06.2016 року Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Відповідно копії паспорту НОМЕР_3 , виданого 03.06.2009 року Краснодонським МВ ГУМВС України в Луганській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з реєстру №236-09042014/44200 за автоматичними обліками громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території України станом на 10.04.2014 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

У відповідності до довідки виконавчого комітету Ізварінської селищної ради № 144 від 24.03.2014 року ОСОБА_1 дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Склад родини: донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 10.06.2014 року головними спеціалістами відділу у справах дітей на підставі заяви ОСОБА_1 було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Житло знаходиться на 1 поверсі 1 поверхового будинку, складається з 4 кімнат. Будинок газифікований, в наявності є санвузол, кухня, гараж. Підлога вкрита леноліумом, пластикові вікна, ванна. Санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам. В наявності є всі необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання, розвитку та проживання дитини створено умови. У дитини є окрема кімната, де є місце для сну, є іграшки та особисті речі. Дохід родини 10000 грн. на місяць. За даною адресою проживають та мають постійне місце реєстрації проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Батько бажає проживати спільно з донькою, займатися її вихованням. В родині добрі, дружні стосунки. Донька дуже любить батька, дитина забезпечена всім необхідним для нормального проживання та виховання.

У відповідності до висновку № 06/2014 від 17.06.2014 року орган опіки та піклування виконкому Краснодонської міської ради вирішив вважати позбавлення батьківських прав ОСОБА_9 у відношенні її малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доцільним.

Між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 01.01.2016 року було укладено договір оренди квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

У довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №919053975 від 29.04.2016 року вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з неповнолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно службової характеристики №661 від 22.11.2017 року ОСОБА_1 характеризується позитивно.

З довідки про доходи № 240 від 29.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 працює в 7 окремій автомобільній санітарній роті на посаді водія та має дохід: квітень 2017 року 9123,30 грн. + 4444 грн., травень 2017 року 10610,40 грн., червень 2017 року 10610,40 грн., липень 2017 року 10231,86 грн., серпень 2017 року 10000,18 грн., вересень 2017 року 11677,60 грн.

У відповідності до акту обстеження житлово-побутових умов від 28.11.2017 року комісія у складі громадського інспектора з охорони дитинства ДНЗ №24 Буряк Н.Є., вихователя логопедичної групи №2 ОСОБА_11 , учителя-логопеда ОСОБА_12 на підставі заяви ОСОБА_1 провела обстеження умов проживання в найманому житлі за адресою: АДРЕСА_2 . Житло знаходиться на 3 поверсі 4 - поверхового будинку, складається з 3 кімнат. Санітарно-гігієнічні умови відповідають вимогам. В наявності необхідні меблі, побутова техніка. Для виховання та проживання дитини створено відповідні умови: дитина має окрему кімнату, окреме місце для сну (ліжко), одяг, постільну білизну, особисті речі, іграшки. Харчування якісне. Дохід сім`ї: 12000 грн. За даною адресою проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батько та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дочка. Взаємовідносини, стосунки в сім`ї: батько добре виконує свої обов`язки, дбає про здоров`я дитини, намагається створити задовільні умови для утримання, приділяє належну увагу вихованню та розвитку дитини. Висновок про стан утримання, виховання та розвитку дитини: в сім`ї дружні відносини. Дитина любить батька. Донька забезпечена всім необхідним для нормального проживання та виховання.

У довідці про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 235 від 22.11.2017 року, зазначено, що молодший сержант ОСОБА_1 у період з 16.06.2016 року по теперішній час безпосередньо бере участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції у складі 7 окремої автомобільної санітарної роти.

Згідно довідки 7 окремої автомобільної санітарної роти Міністерства Оборони України № 72 від 23.03.2018 року молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у складі 7 окремої автомобільної санітарної роти з 16.06.2016 року по теперішній час на посаді водія відділення забезпечення взводу матеріального забезпечення. У відрядження молодший сержант ОСОБА_1 не вибуває, бо є батьком-одинаком. У військовій частині перебуває з понеділка по п`ятницю з 08 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв.; у суботу з 08 год. 00 хв. по 13 год. 00 хв.

Згідно довідки Комунального дошкільного навчального закладу комбінованого типу № 24 «Сніжинка» №37 від 27.11.2017 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує ДНЗ Ш4 м. Сєвєродонецька, з 10.10.2016 року по теперішній час. Мати, ОСОБА_3 , участі у вихованні дочки не приймає, жодного разу в дошкільному закладі не була. Приводить та забирає дитину, відвідує батьківські збори батько ОСОБА_1 .

З висновку Сєвєродонецької міської ради №6070 від 11.12.2017 року вбачається, що на думку Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , слід позбавити батьківських прав стосовно його малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, у відповідності до копії паспорта серії НОМЕР_4 , виданого 19.07.2016 року Сєвєродонецьким МВ УДМС України в Луганській області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

З довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 19.06.2017 року вказано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом з неповнолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 12.11.2009 року ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 . Батьками дитини є ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

У відповідності до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_6 від 23.08.2012 року ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , змінила своє прізвище на ОСОБА_15 .

ОСОБА_3 з 14.08.2017 року працює в ПАО «Акцент-Банк» на посаді спеціаліста з обслуговування клієнтів, що підтверджується копією довідки № 20180312АВАN5W5 від 12.03.2018 року та копією трудової книжки на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_7 від 25.12.2006 року.

Згідно характеристики ОСОБА_3 характеризується позитивно.

У відповідності до довідки ПАО «Акцент-Банк» від 12.03.2018 року середній дохід ОСОБА_3 становить 7375,01 грн.

05.05.2017 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_3 укладено договір найму квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .

21.02.2013 року приватним нотаріусом Краснодонського міського нотаріального округу Луганської області Коваленко Г.П. засвідчено справжність підпису ОСОБА_9 у заяві, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , повідомляє, що усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї будь-якого примусу з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, дає згоду на проживання її малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її батьком ОСОБА_1 . ОСОБА_9 , згодна, щоб у випадку позбавлення її батьків прав по відношенню до її доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд розглянув цю справу без її присутності.

Згідно копії заяви ОСОБА_9 від 07.12.2015 року, справжність підпису у якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щенніковою Г.С., ОСОБА_9 , усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї будь-якого примусу з боку інших осіб, відповідно до власного волевиявлення, повідомляє, що заперечує проти проживання її малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її батьком ОСОБА_1 , а також заперечує проти реєстрації постійного або тимчасового місця проживання її доньки за адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_1 або за будь-якою іншою, вказаною ним, адресою. ОСОБА_9 , також заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до її доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також заперечує проти розгляду такої справи в суді чи будь-якому іншому органі без її участі. Заяву від її імені, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Краснодонського міського нотаріального округу Луганської області Коваленко Г.П., 21.02.2013 року за реєстровим № 169, просить до уваги не брати.

Квитанціями від 19.03.2015 року, від 24.03.2015 року та від 29.04.2015 року підтверджується перерахування ОСОБА_17 грошових коштів на утримання доньки ОСОБА_5 в сумах відповідно 4000 грн., 1000 грн. та 2000 грн.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23.02.2018 року шлюб, зареєстрований 24.06.2016р. Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис №278, між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , і.н. НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Краснодонським МВГУМВС України в Луганській області 03.06.2009р.) і ОСОБА_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт серія НОМЕР_9 , виданий Краснодонським МВУДМС України 20.09.2012р.), розірвано.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років.

За змістом ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ці підстави є вичерпними.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина на даний час проживає разом з позивачем, за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач разом з малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_19 , зазначив, що з позивачем у нього дружні стосунки, відповідача він не знає. 19.05.2016 року його призвали на військову службу на відправили до учбової частини. У 20 числах туди приїхав і ОСОБА_1 , вони познайомилися, товаришували та разом їхали додому. Ізварін свідку розповів, що має маленьку дитину. Потім позивач одружився, вони зібрали гроші йому на подарунок. Зі слів позивача свідку стало відомо, що матір дитини втекла від нього разом зі своїм сином, залишивши маленьку доньку позивачу. Доньку ОСОБА_1 звати ОСОБА_20 . Доки позивач не знайшов житло, він разом з дитиною мешкав у казармі. Потім позивач знайшов квартиру та дитина почала відвідувати дитячий садок. Свідок був у квартирі позивача та знає, що умови для проживання гарні, у дитини багато іграшок. Вже більше року позивач мешкає однією сім`єю з іншою жінкою на ім`я ОСОБА_21 . Графік роботи ОСОБА_1 такий, що він працює добу, а іншу добу відпочиває. Під час спілкування зі свідком дитина про матір не згадувала жодного разу.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_22 , зазначив, що з позивачем у нього дружні стосунки з 15.05.2016 року, відповідача він не знає. Свідок був призваний на військову службу разом з ОСОБА_1 . Вони разом були в одній роті, проходили навчання в одній учбовій частині та жили в одній кімнаті. Позивач є гарною людиною, щедрий, працьовитий, гарний сім`янин, дуже добре відноситься до доньки. Він водить дитину в садочок, забирав її. Крім того, позивач просить свідка підстрахувати його на службі, коли він відвідував свята у дитячому садочку. Позивач виховує дитину сам. Зі слів позивача матір доньки уїхала у серпні 2016 року та залишила позивачу свідка. Свідок був у квартирі позивача, але відповідача жодного разу там не бачив. Коли позивач чергує, то він заступає на зміну о 8 ранку та о 8 наступного ранку його зміна закінчується. Близько чотирьох місяців дитина мешкала разом з позивачем у казармі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_23 , зазначила, що вона є цивільною дружиною ОСОБА_1 з березня 2017 року. Позивач їй розповідав про відповідача, що вперше вона уїхала та кинула дитину, коли їй було 5 з половиною місяців. Потім відповідач знайшла їх у м. Старобльську, вони одружилися. На той час вони проживали разом з сином відповідача та її мамою. Зі слів позивача свідку відомо, що одного дня у 2016 році зателефонувала відповідач та повідомила, що доки дитина спить, щоб позивач повертався додому, а вона уїхала. Позивачу прийшлося взяти відпустку без збереження, щоб влаштувати ОСОБА_7 до дитячого садочка № 24, який вона відвідує і на даний час. Адресу проживання та номер телефону позивач не змінював, тому відповідач у разі бажання мала можливість навідувати дитину. Коли свідок потрапила до родини позивача, була здивована чистотою у квартирі, у дитини було багато іграшок та речей, дитина вихована та має дуже добрі стосунки з батьком. Для дитини батько має дуже велике значення, так само і дитина для батька. Свідку також відомо, що після телефонних розмов з відповідачем позивач дуже засмучувався. Суть телефонних розмов позивач свідку не повідомляв. Зі слів позивача їй відомо, що відповідач навесні 2017 року у телефонній розмові вимагала у позивача купити телефон ОСОБА_7 для того, щоб вона могла спілкуватися з дитиною. Жодного разу позивач не сказав поганого слова на адресу відповідача ні свідку, ні дитині. Дитина є дуже розвиненою, веселою, контактною, гарно малює. На даний час ОСОБА_7 нічого не питає про свою матір. На початку знайомства ОСОБА_7 розповідала свідку, що її мама уїхала до м. Києва. Свідку невідомо чи мала бажання відповідач бачитися та спілкуватися з донькою. Нещодавно відповідач приходила до них додому, ОСОБА_7 була у садочку, а позивач не захотів спілкуватися з відповідачем. Свідок не може пояснити коли та скільки разів відповідач телефонувала позивачу. Графік роботи позивача з 8-00 до 17-30.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_24 , вказала, що вона працює вчителем у школі та у 2016 році син відповідача ОСОБА_25 відвідував її клас близько двох-трьох тижнів. У вересні 2016 року до неї прийшла відповідач, яка була у окулярах, та просила дозволу не приходити на батьківські збори. Коли вона зняла окуляри, то свідок побачила під оком синець. Зі слів відповідача свідку стало відомо, що позивач наніс відповідачу тілесні ушкодження. З поведінки ОСОБА_26 , який був збуджений та роздратований, було видно, що у сім`ї є певні негаразди.

Суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , оскільки всі обставини, про які вони вказали під час допиту ґрунтуються на повідомленні іншої особи, а саме ОСОБА_1 , який є позивачем у даній справі. При цьому, позивачем не було заявлено клопотання про його допит у судовому засіданні в якості свідка.

Також, суд звертає увагу на те, що показання даних свідків різняться, зокрема, щодо графіку роботи позивача та місця перебування дитини у робочий час позивача.

Разом з тим, суд критично ставиться і до показань свідка ОСОБА_24 , оскільки зазначені нею відомості ґрунтуються на інформації, отриманої від відповідача ОСОБА_3 , а причиною збудженого та роздратованого стану дитини можуть бути не лише негаразди у сім`ї.

Також, суд не бере до уваги заяву відповідача від 21.02.2013 року про згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки, відповідач заявою від 07.12.2015 року просить не брати до уваги заяву від 21.02.2013 року та заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Крім того, відповідач в судовому засіданні зазначила, що вона бажає самостійно виховувати свою дитину.

Крім того, у відповідності до ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд критично ставиться до висновку органу опіки та піклування №6070 від 11.12.2017 року, оскільки під час судового засідання представник третьої особи повідомила, що даний висновок складений на підставі документів, наданих позивачем, з урахуванням фактів зазначених останнім. При цьому жодних дій щодо отримання думки матері дитини вчинено не було.

Крім того, з пояснень представника третьої особи, наданих суду в судовому засіданні, стало відомо, що твердження про «мігруючий спосіб життя відповідача» ґрунтується на словах позивача та на підставі двох довідок внутрішньо переміщеної особи, які не можуть бути доказом вказаних обставин.

Враховуючи викладене, на думку суду висновок органу опіки та піклування є необґрунтованим та необ`єктивним, оскільки третьою особою не було з`ясовано всіх належних обставин, зокрема, не вжито заходів для отримання пояснень відповідача як матері, яка бажає виховувати свою дитину.

Також, під час судового розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини, що відповідач не веде аморальний спосіб життя, належним чином виконує батьківські обов`язки відносно дитини ОСОБА_6 , який проживає разом з нею, що дає суду підстави вважати, що почуття материнської любові і відповідальності відповідачу відомі.

Разом з тим, зі сторони відповідача дійсно має місце факт відсутності постійного спілкування з дитиною та постійної турботи за її життя, але позбавлення батьківських прав є дуже крайньою мірою та можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд звертає увагу на те, що причиною обмеженого спілкування матері з донькою є неприязні стосунки між позивачем та відповідачем.

При цьому, судом встановлено, що відповідач намагалася, зокрема, телефоном спілкуватися з дитиною ОСОБА_5 , проте позивач чинить перешкоди, не даючи слухавку дитині, сварячись нецензурною лайкою в сторону відповідача. Вказані обставини підтверджені аудіозаписом, наявним у матеріалах справи.

На зауваження представника позивача про те, що на вказаному аудіозапису голоси людей ідентифікувати неможливо, судом було роз`яснено право на звернення до суду з клопотанням про проведення експертизи для з`ясування, зазначеної представником обставини, проте представник позивача вказаним правом скористатися не забажав.

Таким чином, твердження позивача про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дитиною ОСОБА_5 не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьків обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом лише тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що при позбавленні батьківських прав суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Крім того, у даному рішенні Європейським судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 18.05.2018 року.

Суддя Т.С.Журавель