Номер провадження 2/754/1631/18
Справа №754/6189/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

14 грудня 2018 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

за участю

секретаря судового засідання Шевчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа: ОСОБА_2, про визнання кредитних договорів недійсними та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договорами та за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа ОСОБА_1, про визнання догорів поруки припиненими, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору № МЛ-006/1309//2006 від 21 листопада 2006 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 21.11.2006 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № МЛ-006/1309//2006 , за умовами якого відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у сумі 59375 дол. США на строк до 21 листопада 2031 року зі сплатою процентів у розмірі фіксованого відсотка , що становить 2,49% річних + FIDR. Позовні вимоги мотивує тим, що зазначений кредитний договір був укладеним нею під впливом омани із сторони банку та з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час його укладання), ЦК України та норм діючого законодавства.Також, вказує, що оскільки в п.3. вказаного Договору було зазначеного про фіксовані відсотки у розмірі 3,99% , які до того ж є незмінними на весь час дії кредитного договору, запропоноване на цій підставі та оголошене банком реальне здорожчання кредиту та кінцева сукупна вартість кредиту були вирішальним у прийнятті нею рішення щодо укладання договору, але в дійсності, повідомлена їй до укладання кредитного договору Банком сума абсолютного значення подорожчання для неї кредиту у грошовому та процентному виразі не відповідає тому, що було оголошено банком та реально є набагато більшою.Оскільки реальна процентна ставка оголошена банком також не відповідає дійсності і банк приховав від неї, як споживача, дійсне значення абсолютного здорожчання кредиту та дійсну реальну проценту ставку, позивач вважає, що кредитний договір не містить також надання їй, як споживачу й іншої важливої та необхідної інформації. Вважає, що при укладені оскаржуваного кредитного договору банком не було дотримано вимог діючого законодавства України, не було надано їй, як споживачу, усю необхідну та достатню інформацію щодо умов кредитування, а отримана нею інформація щодо умов кредитування була недостатньою для здійснення нею свідомого вибору запропонованих послуг. Зазначений кредитний договір був укладеним нею під впливом омани із сторони банку та норм діючого законодавства. З огляду на викладене, позивач ОСОБА_1 просить визнати недійсним кредитний договір № МЛ-006/1309//2006 від 21.11.2006 р. , укладений між нею та ЗАТ «ОТП Банк» з моменту його укладання .

Ухвалою суду від 22 квітня 2014 року відкрито провадження по справі.

11.08.2014 р. представник ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-006/1309/2006 від 21.11.2006 р., який був прийнятий судом до сумісного розгляду з основним позовом.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилається на те, що між ним та відповідачкою ОСОБА_1 21.11.2006 року було укладено кредитний договір №МЛ-006/1309//2006.Згідно з положеннями кредитного договору та на підставі кредитної заявки позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 59375,00 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки у розмірі 3,99% річних + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) відповідно до п.3. частини №1 кредитного договору .

21 січня 2008 року було укладено додатковий договір №2, відповідно до якого відбулася заміна валюти кредитування зі Долару США на Швейцарський франк зі встановленням плаваючої процентної ставки в розмірі 2,49% річних + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору.). ОСОБА_1 відповідно до п.1.1.частини №2 кредитного договору зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання. Однак, позичальник своєчасно боргові зобов'язання не виконувала, а тому їй було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. Станом на 29.04.2014 р. заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №МЛ-006/1309//2006 складає 50141,37шв. франка, що еквівалентно курсу НБУ станом на 29.04.2014 р. 650834,98грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 48646,73шв. франків , що еквівалентно курсу НБУ станом на 29.04.2014 року 631434,55грн, заборгованість по відсоткам в сумі 1494,64шв. франків, що еквівалентно курсу НБУ станом на 29.04.2014 р. - 19400,42 грн., сума пені за прострочення виконання зобов`язаннь - 74,39 грн. Зазначені суми позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, вказуючи, що для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № МЛ-006/1309//2006 між банком та ОСОБА_2 22.11.2006 року було укладено договір поруки № SR-06/1309/2006, згідно умов якого поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань солідарно. Поручителю було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-006/1309/2006, яка залишилась без виконання. На підставі викладеного ПАТ «ОТП Банк» просить стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість за кредитним договором № МЛ-006/1309//2006 .

03.11.2014 року представник позивача за основним позовом звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив визнати недійсними кредитний договір №ML-006/1309/2006 від 21 листопада 2006 р. та кредитний договір №ML-006/1814/2007 від 12 грудня 2007 року. Вказує, що 12 грудня 2007 р. між позивачкою та банком був укладений також і кредитний договір №ML-006/1814/2007.

В обґрунтування збільшених позовних вимог посилається на обставини та підстави, які є аналогічними викладеним в первісній позовній заяві та зазначає, що банк неодноразово застосовував по відношенню до неї , як споживача, оману, оскільки банк стверджує, що 12.12.2007 року останнім був виданий кредит саме у швейцарських франках у вказаній сумі 169500шв. франків, але зазначене не відповідає дійсності. Оскільки банк приховав від ОСОБА_1, як споживача, дійсне значення абсолютного здорожчання кредиту та дійсну реальну проценту ставку, позивач вважає, що вона була введена в оману, що є підставою для визнання зазначених кредитних договорів недійсними з моменту їх укладання.

Ухвалою суду від 03.11.2014р. збільшені позовні вимоги за первісним позовом приєднані до матеріалів справи та прийняті до розгляду судом.

27.11.2014р. представник ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом(т.1.а.с.146-152), відповідно до якої просить солідарно стягнути заборгованість з ОСОБА_1, ОСОБА_2 за кредитними договорами №ML-006/1309/2006 від 21 листопада 2006 року та №ML-006/1814/2007 від 12 грудня 2007 року. В обґрунтування збільшених позовних вимог посилається на обставини та підстави, які є аналогічними викладеним в первісній редакції зустрічного позову. Зазначає, що 12.12.2007 р. між банком та відповідачкою ОСОБА_1 було укладенотакож кредитний договір №ML-006/1814/2007 та з відповідачем ОСОБА_2 договір поруки №SR-06/1814/2007 Згідно умов договору та на підставі кредитної заявки банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в розмірі 169500шв. франків зі сплатою плаваючої процентної ставки у розмірі 2,49% річних + FIDR. Відповідач ОСОБА_1 згідно п.1.1.частини №2 кредитного договору зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язанням. Однак, ОСОБА_1 своєчасно зобов'язання не виконує, їй було направлено вимогу про погашення заборгованості. Станом на 29.04.2014р. її заборгованість за кредитним договором №ML-006/1814/2007 від 12.12.2007 р. складає 170056,82шв. франка, що еквівалентно курсу НБУ - 2207337,52грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 164156,17шв. франків, що еквівалентно курсу НБУ станом на 29.04.2014 р.- 2130747,08грн, заборгованість по відсоткам в сумі 5900,65шв. франків, що еквівалентно курсу НБУ станом на 29.04.2014 р. 76590,43грн, сума пені за прострочення виконання зобов'язань - 212,61 грн. Зазначені суми позивач просить стягнути з відповідачів солідарно. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором №ML-006/1814/2007 від 12.12.2007р. між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SR-06/1814/2007, згідно умов якого поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов'язань солідарно. Поручителю було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-006/1814/2007. З огляду на викладене, ПАТ «ОТП Банк» просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №ML-006/1814/2007 від 12.12.2007 р. в сумі 170056,82шв. франка, що еквівалентно курсу НБУ станом на 29.04.2014 року 2207337,52 грн., а також стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № МЛ-006/1309//2006 від 21.11.2006 року.

Ухвалою суду від 27.11.2014 року заява позивача за зустрічним позовом про збільшення позовних вимог приєднана до матеріалів справи та прийнята.

Ухвалою суду від 27.11.2014 року по справі призначена судово-економічна експертиза.

Ухвалою суду від 13.11.2015р. відновлено провадження по справі, у зв'язку з надходженням до суду висновку експерта (а.с.22-52 т. 2).

Ухвалою від 08.04.2016р. приєднано до сумісного розгляду позовну заяви ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк», третя особа ОСОБА_1, про визнання договорів поруки припиненими, як третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору.

В обґрунтування вищевказаного позову ОСОБА_2 про визнання договорів поруки припиненими останній посилається на те, що в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кожним з вказаних вище спірних кредитних договорів були укладені договір поруки №SR-06/1309/2006 від 22.11 2006 року та договір поруки №SR-06/1814/2007 від 12.12 2007 року. 13.11.2013 року між банком та позичальником була укладена додаткова угода №5 до кредитного договору №МЛ-006/1309/2006 від 21.11.2006 р., згідно якої була змінена схема погашення кредиту, порядок та розмір щомісячних платежів, порядок та метод нарахування процентів, їх розмір та кінцевий термін повернення кредиту. Також 13.11.2013 р. між банком та позичальником була укладена додаткова угода №3 до іншого кредитного Договору №МЛ-006/1814/2007 від 12.12.2007р., якою також була змінена схема погашення кредиту, порядок та розмір щомісячних платежів, порядок нарахування процентів. А п.2. вказаних додаткових угод до кредитних договорів була збільшена відсоткова ставка за користування кредитом на 4%. Наслідком цього є збільшення обсягу відповідальності поручителя. Також зазначає, що вказані додаткові угоди поручитель не підписував та своєї згоди не надавав. Посилаючись на норми ст.559 ЦК України та правові позиції Верховного Суду України просить визнати поруку, що виникла на підставі Договору поруки № SR-06/1309/2006 від 22.11 2006 р. та поруку, що виникла на підставі Договору поруки № SR-06/1814/2007 від 12.12 2007 р. припиненою з 13.11.2013 р.

Ухвалою суду від 10.03.2017р. по справі призначена комісійна судова-економічна експертиза.

Ухвалою суду від 31.05.2018р. відновлено провадження по справі у зв'язку з надходженням до суду 30.05.2018р. висновку експертів, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено по справі підготовче засідання.

Ухвалою суду від 25.10.2018 року за результатами підготовчого засідання за участю представників сторін, суд постановив про закінчення підготовчого провадження та призначення судового розгляду справи по суті на 14.12.2018 р., про що сторони були повідомлені судом .В справі є наявними докази цього.

В судове засідання 14 грудня 2018 року сторони та їх представники і інші учасники розгляду справи не з'явилися. Представником відповідача за первісним позовом подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд залишає без задоволення, оскільки зазначені в ньому причини не є поважними, так як ПАТ «ОТП Банк», як юридична особа, мав можливість направити до суду для участі у справі іншого представника, надавши йому відповідні повноваження.

При цьому, суд враховує норми ЦПК України та вимоги закону й висновки ЕСПЛ щодо дотримання розумних строків розгляду справи.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Точкою відліку переважно є момент звернення до національного суду з позовом, хоча цей момент може настати і раніше, наприклад, якщо судовому розгляду має передувати попередній обов'язковий розгляд справи адміністративним (виконавчим) органом (рішення у справі «Еркнер і Гофауер проти Австрії»).

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 22 квітня 2014 року.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

У Рекомендації Комітету міністрів Ради Європи № R(84) 5 від 28.02.1984 щодо принципів цивільного судочинства, направлених на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що судочинство зазвичай має складатися не більше, ніж з двох судових засідань: перше засідання має бути попереднім слуханням підготовчого характеру, а в ході другого засідання можуть досліджуватися докази, заслуховуватися доводи сторін і, якщо це можливо, ухвалюватися рішення.

З урахуванням викладеного суд вважає за можливим розглянути справу по суті на підставі наявних в матеріалах справи доказів, за відсутності нез'явившихся в судове засідання сторін та учасників розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх наданими сторонами доказами у їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, судом встановлено наступне.

21.11.2006 р. між позивачем за первісним позовом та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № МЛ-006/1309//2006 ( т.1 а.с.7-16, 56-63), за умовами якого банк зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит у сумі 59375 дол. США на строк до 21.11.2031 р. зі сплатою процентів у розмір фіксованого відсотку - 2,49% річних + FIDR.

До вказаного Договору сторонами 21.11.2006 року, 12.07.2007 року, 21.01.2008 року, 13.02.2009 року, 17.04.2009 року та 13.11.2013 року були укладені Додаткові угоди (т..1 а.с.65-110), якими змінювалися умови кредитування, процентна ставка за кредитом, валюта та сума кредиту, строки кредитування.

Також судом встановлено, що 12.12.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний Договір № ML-006/1814/2007 (а.с.131-139, 159-170 том 1), згідно якого банк зобов'язався надати позивачу кредит у сумі 169500,00шв. франків на строк до 14.12.2037року зі сплатою процентів за плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток - 2,49% річних + FIDR. В частині 2 вказаного кредитного договору сторони узгодили конкретні умови видачі та погашення кредиту .

Згідно укладених між сторонами Додаткових угод до зазначеного кредитного договору, в т.ч. від 13.02.2009р. (а.с.171- 179 том 1), від 21.04.2009 р.(а.с.180-187 том 1), від 13.11.2013 р. (а.с.188-189 том 1), які досліджені судом були змінені умови кредитування, процентна ставка за кредитом та строки кредитування.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порядок надання кредиту та сплати процентів визначений сторонами за кредитним договором № МЛ-006/1309//2006 від 21.11.2006 року в п.п.1.4, 1.7, 1.7.2 проценти за користування кредитом розраховуються банком, як FIDR + Фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. За базовий FIDR сторони приймають ставку F1DR (діючу на момент укладення цього Договору). Плаваюча процентна ставка по Кредиту підлягає корегуванню протягом дії цього Договору щоразу після перебігу кожного 12 (дванадцятого) календарного місяця, починаючи з дня видачі Кредиту чи його першої частини (Траншу), якщо інше не передбачено цим Договором. Плаваюча процентна ставка за користування Кредитом впродовж першого року дії цього Договору, підлягає коригуванню після перебігу 11 (одинадцятого) календарного місяця, починаючи з дня видачі Кредиту чи його першої частини (Траншу). Проценти нараховуються щомісяця у день сплати процентів, але не пізніше Дати платежу, на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються Позичальником відповідно до умов ст.1.5. цього Договору. Проценти (крім процентів за прострочений Кредит) сплачуються Позичальником на Поточний рахунок у Банку в розмірі, визначеному п.п.1.4.1.1.-1.4.1.2. цього Договору.

Повернення кредиту та сплати процентів здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів.Графік платежів підписується обома сторонами й є невід'ємною частиною Договору.

Аналогічні умови фактично передбачені також Кредитним договором №ML-006/1814/2007 від 12.12.2007року.

Частиною 19 ст.15 Закону «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги ).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Зазначені норми Закону були чинними на час укладання Кредитного договору №МЛ-006/1309//2006 від 21.112006 року та є обов'язковими для їх виконання .

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що кредитний договір № МЛ-006/1309//2006 від 21.11 2006 року не містить достовірного детального розпису сукупної вартості кредиту станом на момент його укладання, не встановлено наявність додатків до кредитного договору №ML-006/1309/2006 від 21.11.2006р. на момент його укладення, які містять розрахунок ефективної ставки відсотка та сукупної вартості кредиту. Також, слід зазначити, що представником ПАТ «ОТП Банк» не надано детального розпису сукупної вартості кредиту.

Згідно Постанови Правління НБУ №255 від 18.06.2003р. «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України» надано визначення: "ефективна ставка відсотка" .

Згідно ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Отже, в кредитному договорі №МЛ-006/1309//2006 від 21.11.2006 року відсутня інформація щодо детального розпису загальної вартості кредиту та вартості всіх супутніх послуг, винагород та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Розмір ануїтентного платежу, виходячи з базових умов зазначених у договорі на момент його укладення та ефективна ставка відсотка також не визначені на момент його укладення .

Виходячи з вищевказаного, суд погоджується з доводами позивача ОСОБА_1 за первісними позовом, що під час укладення кредитного договору №ML-006/1309/2006 від 21.11.2006р. останній не надано інформації щодо орієнтовної сукупної вартості та детального розпису загальної вартості кредиту, а саме щодо фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, зокрема стосовно таких істотних характеристик, як очікуваний позичальником результат від отримання споживчого кредиту та його сукупної для неї вартості., невизначеність виду встановленої плати за кредит, комісій, необґрунтованість плати на користь банку та третіх осіб, приховування дійсного значення та розміру реальної ефективної процентної ставки, невідповідність дійсності оголошеного позичальнику абсолютного кінцевого здорожчання для неї кредиту , що є порушенням вимог закону .

Що також підтверджено висновками експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи за №254/05/2018 від 21.05.2018 року, відповідно до яких експертами встановлено, що сукупна вартість кредиту в процентному значенні (реальна ефективна процентна ставка) та сукупна вартість кредиту в грошовому виразі (абсолютне значення подорожчання кредиту) в момент укладання кредитного договору за кредитним договором №ML-006/1309/2006 від 21.11.2006 року не визначені, сукупна вартість кредиту в процентному значенні (реальна ефективна процентна ставка) складає 13,20% річних та є вищою ніж це зазначено в договорі. Також вона й є вищою від повідомленою банком позичальнику та зазначеної в додатковій угоді від 21.01.2008 року до цього договору.

Експертами також встановлено, що під час дослідження наданих документів не встановлено інформації про кредитні умови , наданої Позичальнику у письмової формі перед укладанням Кредитного договору №ML-006/1309/2006 від 21.11.2006р., зокрема орієнтовну вартість кредиту , вартість послуги з оформлення кредиту , наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними з зазначенням переваг і недоліків пропонованих схем кредитування, варіанти повернення кредиту (включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги), що передбачено п.2.ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, умови кредитного договору не містять достовірного детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, що передбачено п.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналогічна позиція щодо іншого кредитного договору, де експертами встановлено, що абсолютне значення подорожчання кредиту у додатку №1 до договору №ML-006/1814/2007 від 12.12.2007р. визначено у валюті, відмінній від валюти кредиту, що суперечить п.3.3. Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007р.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що Кредитний Договір № ML-006/1814/2007 від 12.12.2007 р. також не містить достовірного детального розпису сукупної вартості кредиту станом на 12.12.2007 року у вигляді реальної процентної ставки і абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) за кожним платіжним періодом, розрахунок якого має здійснюватися шляхом підсумування всіх платежів , що позичальник має здійснювати як на користь банку , так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту.

Відсутня така інформація і в Анкеті-заяві позичальника про отримання кредиту, на який, як на підставу своїх заперечень, посилався представник ПАТ «ОТП Банк», а відомості та інформація, що зазначені в Додатку №1 до вказаного Кредитного договору є недостовірною, що підтверджено Висновком комісійної судово-економічної експертизи за № 254/05/2018 від 21.05.2018 р., відповідно до яких експертами встановлено, що сукупна вартість кредитну в процентному значенні (реальна процента ставка) на момент укладання договору № ML-006/1814/2007 від 12 грудня 2007 року складає 7,77% та є вищою від визначеної в Додатку №1 до договору реальної процентної ставки 7,54%. Сукупна вартість кредиту в грошовому виразі (абсолютне значення подорожчання кредиту ) на момент укладання договору № ML-006/1814/2007 від 12 грудня 2007 року складає 251153,54шв. франків та є вищою від визначеного Додатком №1 абсолютного значення подорожчання кредиту 247663,54 грн.

Розрахунок достовірних реальної процентної ставки за користування кредитом, визначення сукупної вартості подорожчання кредиту та розміру суми абсолютного значення подорожчання кредиту, Відповідач не здійснював, в письмовій формі не викладав, до відома Позичальника не доводив та з ним не узгоджував. Розрахунок за кожним платіжним періодом визначення сукупної вартості кредиту , як окремого додатку до кредитного договору станом на 12.12.2007 року також не складався та сторонами не підписувався. Правило, за яким змінюється реальна процента ставка за кредитом кредитний договір № ML-006/1814/2007 від 12 грудня 2007 року не містить.

Суд погоджується з доводами позивача за первісним позовом, що надання кредитних коштів за вказаними кредитними договорами відповідає ознакам споживчого кредиту, тому банк зобов'язаний був виконувати та дотримуватися при їх укладання як загальних норм ЦК України , так й норм спеціального Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції , діючій на час їх укладання ), а також щодо кредитного договору № ML-006/1814/2007 від 12 12.2007 р. і Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», якою затверджено форму детального розпису сукупної вартості кредиту та зазначені Правила. Відповідно до п. 3.1 Правилнадання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача з зазначення інших обов'язкових відомостей .

В п.3.2 Правил встановлено, що кредитний договір має містити графік платежів. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п.22, 23 ст. 1, ст. 11, ч.8 ст.18, ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Укладений сторонами кредитний договір визначений сторонами як споживчий кредит, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення.

У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України).

Позивач за первісним позовом свій позов обґрунтовує тим, що необхідної, повної та достовірної інформації до укладання спірних договорів їй банком надано не було. Доказів зворотного відповідачем не надано. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи відсутні докази щодо повідомлення ЗАТ «ОТП Банк» позичальника про наявні форми кредитування, відмінності між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, а також станом на момент укладання спірного кредитного договору № ML-006/1814/2007 від 12.12.2007 р. не було повідомлено позивачу достовірну інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, а повідомлена у подальшому позичальнику інформація щодо зазначеного є такою, що не відповідає дійсності.

За таких обставин суд дійшов висновку, що на момент укладання як Кредитного договору №ML-006/1309/2006 від 21.11.2006 року, так і Кредитного договору №ML-006/1814/2007 від 1212.2007 року ПАТ «ОТП Банк» були порушені норми діючого законодавства та не було дотримано норм п.2 та п.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Суд погоджується також з доводами ОСОБА_1, яка зазначала, що банк, ввів позичальника в оману щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел.

В пункті 20 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам наголошено: правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Висновками обох судово-економічних експертиз по даній справі підтверджується, що під час укладення спірного кредитного договору банком було приховано від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав у спірних кредитних договорах та додаткових угодах до них занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному договорами та графіками погашення заборгованості. Приховування важливої, об'єктивної та необхідної інформації від позичальника перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов до фактично встановлених з метою встановлення завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, суд вважає таким, що свідчить про наявність умислу в діях відповідача за первісним позовом з метою отримання банком за рахунок цього додаткових та неправомірних прибутків, що й підтверджено висновками двох експертиз по справі. Зазначеними висновками підтверджено отримання банком неправомірної вигоди за рахунок приховування дійсного значення реальної ефективної процентної ставки, яка є значно більшою ніж вона була повідомлена ним позивачу.

В кредитних правовідносинах кредит є товаром, а абсолютне значення подорожчання кредиту - це його ціна у грошовому виразі.

Вирішуючи клопотання представника ПАТ «ОТП Банк» за первісним позовом щодо застосування строку позовної давності, суд вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Спірний кредитний договір №ML-006/1309/2006 було укладено за участю ОСОБА_1 21.11.2006 року, з позовом до суду остання звернулася лише 16.04.2014 року .(а.с.2-5 том 1).

Спірний кредитний договір № ML-006/1814/2007 було укладено 12.12.2007 року, з вимогами щодо визнання його недійсним позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду лише 03.11.2014 року (а.с.129-130 том 1).

Отже, звернення позивача ОСОБА_1 з позовними вимогами про визнання недійсними правочинів були з пропуском позовної давності, який встановлений законом.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З урахуванням зазначених норм закону, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1, у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Щодо зустрічної позовної заяви ПАТ «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитними договорами №ML-006/1309/2006 від 21.11 2006 року та №ML-006/1814/2007 від 12.12.2007 року., слід зазначити наступне.

21.11.2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено Кредитний Договір № МЛ-006/1309//2006 .

Банк посилається на те, що відповідач не виконує взяті нею за кредитним договором зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість. Станом на 29.04.2014 року загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №МЛ-006/1309//2006 складає 50141,37шв. франка. Оскільки боржнику та поручителю банком було направлено вимогу про погашення заборгованості за вказаним кредитним договором за вих.№12-4-10/7125-1 від 12.06.2014 року та вих.№12-4-10/9219 від 06.08.2014 року, які залишилися відповідачами без виконання та враховуючи наявність укладеного договору поруки № SR-006/1309/2006 від 22.11.2006 року, позивач просить стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість солідарно.

Також судом встановлено, що 12 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений Кредитний Договір № ML-006/1814/2007. Станом на 29.04.2014 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №ML-006/1814/2007 від 12.12.2007 року складає 170056,82шв. Франка Оскільки боржнику та поручителю банком було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № МЛ-006/1309//2006 за вих.№12-4-10/7127-1 від 12.06.2014 року, за вих.№12-4-10/9220 від 06.08.2014 року та за вих.№12-4-10/9050 від 01.08.2014 р., які залишилися відповідачами без виконання та враховуючи наявність укладеного договору поруки № SR-006/1814/2007 від 12.12.2007 року, позивач просить стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виниклу заборгованість солідарно.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами по справі, зазначені вище кредитні договори №МЛ-006/1309//2006 від 21.11.2006р., №ML-006/1814/2007 від 12.12.2007р. та договори поруки № SR-006/1814/2007 від 21.11.2006 р., №SR-006/1814/2007р. від 12.12.2007 року були укладені сторонами по справі.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору,

Згідно ст. 530 ЦК України встановлено : " Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк."

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідач ОСОБА_1 заперечує отримання нею кредиту у швейцарських франках. На підтвердження зазначених обставин вона посилається на докази, наявні в справі, а саме висновки обох судово-економічних експертиз (а.с22-51 том 2, а.с.133-242 том 3), а також на відсутність первинних документів та відповідь Національного Банку України від 22.11.2016 за вих.№18-0005/95 594 (а.с.73 том 3).

Судом враховується викладене в висновку комісійної судово-економічної експертизи від 21.05.2018р. за №254/05/2018, відповідно до якого експертами встановлено, що в межах наявних матеріалів (в т.ч. наданих у відповідь на клопотання), не встановлено документального підтвердження надання кредиту у розмірах та валюті, вказаних у розрахунках заборгованості за кредитними договорами №МL-006/1309/2006 від 21.11.2006р. та №МL-006/1814/2007 від 12.12.2007р., а саме відсутні документальні підтвердження надання кредитних коштів у сумі 59375,00дол.США на поточний рахунок НОМЕР_3 (USD) за договором №МL-006/1309/2006 від 21.11.2006р., у сумі 56853,41 швейцарських франків на поточний рахунок НОМЕР_3 (CHF) за додатковим договором №2 від 21.01.2008р. до договору №МL-006/1309/2006 від 21.11.2006р. та в сумі 169500,00 швейцарських франків на поточний рахунок НОМЕР_3 (CHF) за договором №МL-006/1814/2007 від 12.12.2007р.

Крім того, оформлення надання кредитних коштів виконано з недотриманням Постанови Правління НБУ №254 від 18.06.2003р. в частині відображення обов'язкових реквізитів, які мають містити особові рахунки та виписки.

Дослідивши вказаний висновок комісійної судово-економічної експертизи, суд приходить до висновку про його обґрунтованість.

Вищевказане також встановлено і у висновку судової економічної експертизи від 03.11.2015 року (а.с.22-51 том 2), де зазначено, що в межах наявних матеріалів відсутні будь-які первинні документи які містять операції видачі кредитних коштів, зазначенням кореспонденції рахунків (відображенням проводки: Д-т 2233 К-т 2620) та призначенням платежу.

ПАТ «ОТП Банк» просить суд стягнути з відповідачів зазначену ним заборгованість за Кредитним Договором №МL-006/1309/2006 від 21.11.2006р, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 48 646,73шв. франків, що еквівалентно курсу НБУ станом на 29.04.2014 року 631434,55грн, заборгованість по відсоткам в сумі 1494,64шв. франків, що еквівалентно курсу НБУ станом на 29.04.2014 року 19400,42 грн., сума пені за прострочення виконання зобов'язань - 74,39 грн. та за іншим Кредитним договором №МL-006/1814/2007 від 12.12.2007р., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 164156,17шв. франків, що еквівалентно курсу НБУ станом на 29.04.2014 року 2130747,08грн, заборгованість по відсоткам в сумі 5900,65шв. франків, що еквівалентно курсу НБУ станом на 29.04.2014 року 76590,43грн, сума пені за прострочення виконання зобов'язань - 212,61 грн.

На підтвердження своїх вимог ПАТ «ОТП Банк» не надано та в справі відсутній детальний щоденний розрахунок заборгованості, що відображає виникнення, погашення та створення залишку заборгованості і її складових частин за кожним з зазначених позивачем кредитних договорів, на які й посилається позивач за зустрічним позовом та просить стягнути з відповідачів солідарно.

Натомість на підтвердження своїх вимог позивачем надані фактично лише у довідковій формі залишок заборгованості за кредитом, сума відсотків та сума пені за кожним зі спірних кредитних договорів (а.с.50 том 1, а.с.157 том 1).

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вказана ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за обома кредитним договорами, яку позивач за зустрічним позовом просить стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спростовується висновками обох судово-економічних експертиз. Будь-яких інших доказів позивачем за зустрічним позовом не надано.

Згідно висновку комісійної судово-економічної експертизи від 21.05.2018р. за №254/05/2018, встановлено, що в межах наявних та наданих матеріалів, не встановлено документального підтвердження заборгованості за кредитними договорами №МL-006/1309/2006 від 21.11.2006р. та №МL-006/1814/2007 від 12.12.2007р., оскільки в наявних матеріалах справи відсутні, в т.ч. і у відповідь на клопотання не надані, первинні (платіжні) документи щодо внесення Позичальником коштів на поточні рахунки для погашення заборгованості за договорами №ML-006/1309/2006 від 21.11.2006р. та №ML-006/1814/2007 від 12.12.2007р., тому не можливо встановити фактичну дату внесення Позичальником платежів для погашення кредиту, а також не можливо встановити відповідність дат та сум платежів на погашення датам і сумам, відображеним у розрахунках заборгованості за договорами.

У зв'язку з вказаним вбачається неможливим встановити наявність заборгованості

За таких обставин, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ПАТ «ОТП Банк» про стягнення заборгованості.

Щодо позову ОСОБА_2 як третьої особи з самостійними вимогами, судом встановлено, наступне.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитними договорами МL-006/1309/2006 від 21.11.2006р. та №МL-006/1814/2007 від 12.12.2007р., між банком та ОСОБА_2 були укладені Договір поруки № SR-006/1309/2006 від 21.11.2006 року та Договір поруки № SR-006/1814/2007 від 12.12.2007 року, у відповідності до якого поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання відповідачем 1 умов зазначених кредитних договорів.В зазначених Кредитних договорах визначено обсяг грошової відповідальності боржника протягом дії даного договору, зокрема розмір відсотків за користування кредитом, строки та суми кредиту , що підлягають погашенню.

В подальшому між боржником та кредитором було укладено Додаткові угоди до Кредитних договорів, якими було збільшено обсяг відповідальності позичальника і відповідно також й поручителя.

В договорі поруки сторони окремо передбачили та узгодили умови, згідно яких до цього договору й його тлумачення застосовується право України (п.7.1.).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Така позиція викладена Верховним Судом України, який у своїй правовій позиції по справі № 6-97цс13 вказав, що за змістом частини першої статті 559 Цивільного кодексу України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки.

Аналогічна правова позиція визначена і в багатьох інших постановах Верховного Суду України , зокрема у Постановах Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі № 6-701цс15 , від 23.12.2014 № 3-196гс14 , від 20.02.2013 № 6-172цс12 , від 21.05.2012 № 6-18цс11 , від 10.10.2012 № 6-112цс12.

До Договору поруки № SR-006/1309/2006 від 21.11.2006 року між банком та поручителем було укладено та в справі наявний лише один Додатковий Договір № SR-006/1309/2006/1 від 21 січня 2008 року . В той же час, судом встановлено, що між банком та позичальником до вказаного кредитного Договору №МL-006/1309/2006 від 21.11.2006р. сторонами 21 листопада 2006 року, 12 липня 2007 року, 21 січня 2008 року, 13 лютого 2009 року, 17 квітня 2009 року та 13 листопада 2013 року були укладені Додаткові угоди (а.с.65-110 том 1), якими змінювалися умови кредитування, процентна ставка за кредитом, валюта та сума кредиту, строки кредитування, внаслідок чого обсяг відповідальності поручителя було збільшено.

Судом встановлено, що 13 лютого 2009 року між банком та боржником укладено Додаткову угоду № 3, якою погоджено нові умови погашення кредиту та укладено Додаток № 1 в новій редакції. Зі змісту вказаного Додатку вбачається, що сторонами було збільшено обсяг відповідальності поручителя. Так, зі змісту цього ж додатку вбачається, в період з 13 лютого 2009 року по 21 листопада 2031 року боржник мав сплатити відсотки у розмірі 44 798, 57 швейцарських франків. В цей самий час розмір відсотків за користування кредитом було збільшено , що вбачається з змісту п.2.1.7 зазначеної Додаткової угоди від 13 лютого 2009 року , в якому зазначено про збільшення плаваючої чи фіксованої процентної ставки на 4% у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань, а реальна процентна ставка складає 7,99 %.

З наведеного вбачається, що у зв'язку зі зменшенням періоду оплати та збільшенням відсоткової ставки за користування Кредитом було збільшено обсяг відповідальності поручителя. При цьому, згоди на внесення зазначених змін поручитель не надав та в справі її не існує.

17.04.2009 року між банком та боржником укладено Додаткову угоду № 3, якою погоджено нові умови погашення кредиту, яким також збільшено обсяг відповідальності поручителя та укладено Додаток № 1 в новій редакції. Так, у відповідності до Додатку № 1 до Додаткової угоди №4 від 17.04.2009 року, в період з 23.02.2009 року по 21.11.2031 року боржник мав сплатити відсотки у розмірі 55826, 29 швейцарських франків. Зі змісту цього ж додатку вбачається, що розмір реальної процентної ставки за користування кредитом встановлено у розмірі 7,71%. При цьому абсолютне значення подорожчання кредиту визначене в розмірі 59147, 59 швейцарських франків, що є також підтвердженням збільшення обсягу відповідальності поручителя. З наведеного вбачається, що сторонами Кредитного договору було збільшено обсяг відповідальності поручителя. Підтвердженням зазначеного слугує зміст досліджених додатків №1 до вказаних додаткових угод до Кредитного договору, які відображають збільшення грошової суми, яку позичальник мав сплатити в рахунок відсотків за користування кредитом.

Аналогічне вбачається і щодо правовідносин, які виникли на підставі іншого Кредитного договору № ML-006/1814/2007 від 12.12. 2007 року. До Договору поруки № SR-006/1814/2007 від 12.12.2007 року між банком та поручителем банком було надано та в справі є наявним лише один Додатковий Договір №2 від 21.04.2009 року. В той же самий час, як це й було встановлено судом, між банком та позичальником до вказаного кредитного Договору № МL-006/1814/2007 від 12.12.2007 року сторонами були укладені також й інші Додаткові Угоди від 21.04 2009 року( а.с.180-187 том 1), від 13.11.2013 року (а.с.188-189 том 1), якими були змінені умови кредитування, процентна ставка за кредитом та строки кредитування. Розмір відсотків за користування кредитом було збільшено . Так Додатковою Угодою від 13.02.2009 року розмір відсотків складав 6,99%/FIDR+1,49 , що складає 7,48%., при цьому реальна процента ставка зазначена в Додатку №1 до цієї Угоди складає 7, 64%. А згідно змін, внесених сторонами до зазначеного кредитного договору Додатковою угодою від 21.04.2009року розмір відсотків з 22.03.2010року до дати закінчення договору визначений вже у розмірі 8,19% (FIDR+2,69).(а.с.182 том 1).

Крім того, п.2.1.7 зазначеної Додаткової угоди від 21.04.2009 року було узгоджено сторонами та змінено без згоди поручителя умова, згідно якої у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань, збільшена плаваюча чи фіксована процентна ставка збільшується на 4%, тобто вона складає вже 10,5% та 12,19% річних відповідно, а абсолютне значення подорожчання кредиту складає 288402,15шв. франків. Аналогічно Додатковим Договором №3 від 13.11.2013 року банк та позичальник без участі поручителя змінили умови кредитування та узгодили в п.2, що у випадку порушення зобов'язань позичальником ( за що власне й відповідає поручитель) фіксована процента ставка, яка є складовою частиною плаваючої процентної ставки збільшується на 4%, тобто процентна ставка за кредитом була збільшена та складає вже 2,69+4%=6,69%+ FIDR (який згідно зазначеного в Додатковій Угоді від 13 лютого 2009 року складав також 6,69%), що загалом складає 13,38% річних.

При цьому Графіку платежів до зазначеного Додаткового Договору №3 від 13.11.2013 року банком не надано.

Вказаним також підтверджується збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому, згоди на внесення зазначених змін поручитель не надавав та в справі її не існує. Зазначене є підставою для припинення поруки, яка виникла на підставі Договору поруки № SR-006/1814/2007 від 12.12.2007 року у зв'язку з зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності..

А посилання на надання поручителем згоди на збільшення обсягу відповідальності у будь-якій сумі, суд вважає такими, що не ґрунтується на нормах закону, оскільки істотною умовою договору поруки є конкретний обсяг майнової відповідальності поручителя, який має бути зазначений сторонами в договорі поруки, що забезпечує грошові зобов'язання за кредитним договором також в грошовому виразі, а не лише з посиланням на будь-які зміни основного зобов'язання.

Збільшення розміру грошових зобов'язань позичальника і відповідно поручителя підтверджено висновками комісійної судово-економічної експертизи.

На підстав викладеного суд приходить до висновку про припинення поруки, яка виникла на підставі Договору поруки № SR-006/1309/2006 від 22.11.2006 року та поруки, яка виникла на підставі Договору поруки № SR-006/1814/2007 від 12.12.2007 року, у зв'язку зі зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, що й передбачено нормами частини першої статті 559 ЦК України.

За таких обставин , дослідивши та проаналізувавши зазначені обставини справи в їх сукупності з усіма іншими доказами по справі , у т.ч. враховуючи викладене в висновку експертів, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2, як третьої особи з самостійними вимогами, та припинення поруки, яка виникла на підставі Договору поруки № SR-006/1309/2006 від 22.11.2006 року та поруки, яка виникла на підставі Договору поруки № SR-006/1814/2007 від 12.12.2007 року.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа: ОСОБА_2, про визнання кредитних договорів недійсними - повністю.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договорами - повністю.

Позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа ОСОБА_1, про визнання догорів поруки припиненими - задовольнити.

Визнати поруку за Договором поруки №SR-006/1309/2006 від 22.11.2006 року, укладеним між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», припиненою.

Визнати поруку за Договором поруки №SR-006/1814/2007 від 12.12.2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», припиненою.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», , місцезнаходження м. Київ, вул. Жилянська, 43.

ОСОБА_1, РНОКПП - НОМЕР_1, місце проживання - АДРЕСА_1.

ОСОБА_2, РНОКПП - НОМЕР_2, місце проживання - АДРЕСА_2.

Суддя