АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2157/18 Справа № 204/2953/17 Головуючий у 1 й інстанції - Черкез Д. Л. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про розкриття банківської таємниці, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") про розкриття банківської таємниці, мотивуючи тим, що за рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2011 року з нього на утримання дружини ОСОБА_3 стягуються аліменти у розмірі 1/8 частини зі всіх видів його заробітку (доходу, пенсії) щомісячно, починаючи з 08 лютого 2011 року і до зміни матеріального положення сторін, на її користь, та допущено негайне виконання даного рішення.

Вказував, що 16 травня 2017 року ним було подано позовну заяву про припинення права ОСОБА_3 на отримання аліментів згідно вищевказаного рішення суду у зв'язку зі зміною фінансового стану ОСОБА_3

Зазначав, що з метою підтвердження обставин поданого ним позову, а саме того, що ОСОБА_3 не потребує матеріальної допомоги, є необхідним отримати від ПАТ КБ "ПриватБанк" інформацію щодо відкритих банківських вкладів ОСОБА_3

Посилаючись на те, що у будь-який інший спосіб отримати необхідні відомості він не має змоги, а адвокатський запит стосовно даної інформації залишений без належного реагування та задоволення, що порушує його права, а тому просив суд ухвалити рішення, яким розкрити ОСОБА_2 інформацію ПАТ КБ "ПриватБанк", яка містить банківську таємницю щодо фізичної особи ОСОБА_3 про відкриті вкладні (депозитні) рахунки в ПАТ КБ "ПриватБанк" в період з 01 січня 2013 року по 17 травня 2017 року включно із зазначенням суми грошових коштів, розміщених на рахунках, договорів банківського вкладу, суми відсотків за укладеними договорами, та надання належним чином засвідчених копій укладених договорів банківського вкладу між ОСОБА_3 та ПАТ КБ "ПриватБанк" в період з 01 січня 2013 року по 17 травня 2017 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційні скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_3 у своїх запереченнях фактично підтвердила той факт, що в неї є депозитні рахунки в установі ПАТ КБ "Приватбанк", а отже вона не має права на отримання від нього аліментів на своє утримання.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою (ч.1 ст.368 ЦПК України).

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи, явка яких не є обов'язковою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2011 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на її утримання у розмірі 1/8 частини зі всіх видів його заробітку (доходу, пенсії) щомісячно, починаючи з 08 лютого 2011 року і до зміни матеріального положення сторін, допустивши по справі негайне виконання (а.с.46-47).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2012 року рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів залишено без змін (а.с.48-49).

Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2013 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права одного з подружжя на утримання відмовлено (а.с.50-51).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2014 року вказане рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2013 року залишено без змін (а.с.52-53).

03 квітня 2017 року представник позивача ОСОБА_2 -ОСОБА_4 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з адвокатським запитом щодо надання інформації про відкриті депозитні рахунки ОСОБА_3 в ПАТ КБ «Приватбанк» із зазначенням суми вкладу та строку вкладу, а також вимагав надати належним чином засвідченні копії договорів банківського вкладу, укладенні між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 (а.с.61).

Листом від 13 квітня 2017 року за №20.1.0.0.0/7-20170410/2341 ПАТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_4 відповідь, в якій банк повідомляє про неможливість надання інформації стосовно ОСОБА_3, з посиланням на положення ст.ст.60,62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також на абз.2 п.3.1 глави 3 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 14 липня 2006 року за №267 (а.с.63).

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів обґрунтованість своїх позовних вимог та не довів факту порушення його прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта.

Метою Закону України "Про банки і банківську діяльність" є правове забезпечення стабільного розвитку і діяльності банків в Україні і створення належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, забезпечення захисту законних інтересів вкладників і клієнтів банків, створення сприятливих умов для розвитку економіки України та підтримки вітчизняного товаровиробника (ст.1 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Частиною 1 ст.60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку в процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, якою зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди.

Порядок розкриття банківської таємниці визначено в ст.62 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Цією нормою визначено коло осіб, на вимогу яких розкривається банківська таємниця, підстави її розкриття та обсяг інформації, яка надається.

З огляду на зміст ч.1 ст.62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" підставами для розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, є: по-перше, письмовий запит або дозвіл власника інформації; по-друге, письмова вимога або рішення суду; по-третє, письмова вимога уповноважених державних органів, перелік яких визначений законом і є вичерпним.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року №10 «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб», коло суб'єктів, які мають право вимагати безпосередньо від банку розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, визначається законом (стаття 62 Закону №2121-III) і може змінюватися тільки на підставі закону. При цьому вказані суб'єкти мають право на отримання лише обмеженої інформації з урахуванням виконуваних ними функцій та з питань, зазначених у відповідному законі стосовно визначених суб'єктів.

Згідно ч.2 ст.290 ЦПК України, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав та повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні заяви.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 обґрунтував необхідність розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю тим, що він вважає, що ОСОБА_3 втратила право на отриманні від нього аліментів на своє утримання у зв'язку з наявність депозитних рахунків.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи із обставин даної справи,суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову, оскільки фактично права позивача не порушуються діями банку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст.263,264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.