Справа № 310/5718/18
2/310/2383/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2) до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (представники: ОСОБА_3, ОСОБА_4), треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Бердянський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до АТ КБ «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Бердянський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вказуючи, що 25.05.2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області постановив ухвалу, згідно з якою задовольнив подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6 про встановлення йому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язання згідно виконавчого провадження № 51015160 з виконання виконавчого напису №832 від 02.02.2016 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_5 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 50175,72 грн. Про це йому стало відомо 11.01.2017 року із відповіді на адвокатський запит від 16.12.2016 року. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.03.2017 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.05.2016 року скасовано. Виконавче провадження за виконавчим написом нотаріуса №832 від 02.02.2016 року знаходиться на виконанні в Бердянському міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області. Спірні правовідносини виникли на підставі кредитного договору № б/н від 24.03.2011 року, укладеного між ним та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк». Вважав, що нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, чи подані всі передбачені переліком документи чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов'язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчиненні виконавчого напису, а також врахувати приписи статті 49 Закону України «Про нотаріат». Заперечував нараховану ПАТ КБ «Приватбанком» суму боргу за договором та можливість його стягнення. Належними доказами наявності чи відсутності заборгованості, розмір заборгованості можуть бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», але нотаріус вчинив виконавчий напис за договором, який не був нотаріально посвідченим, у порушення загальних та спеціальних строків позовної давності (з 24.03.2011 року по 04.01.2016 року), за наявності спору та без достатніх для цього правових підстав, без відповідних підтверджуючих документів. Просив визнати виконавчий напис №832 від 02.02.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_5, таким, що не підлягає виконанню.

Позивач та його представник ОСОБА_2 у судове засідання не зявились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника. Позивач надав суду письмові заперечення на пояснення нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_5, в яких зазначив, що в постанові ВС України у справі №204/4071/14-ц передбачено, що боржник має право на захист свого цивільного права і в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості згідно з переліком, а повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі, встановити та зазначити в рішенні чи справі на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення виконавчого напису. Законодавством не визначено виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості і ці обставини встановлюються судом. Доданий нотаріусом до своїх пояснень висновок від 12.12.2016 року, який не посвідчений, має невідоме походження, не носить офіційний характер, та не спростовує підстави та предмет його позову. З наданих нотаріусом матеріалів вбачається, що відповідачем був наданий не оригінал кредитного договору, а копія заяви-анкети від 24.03.2011 року, що є абсолютно іншим за змістом та юридичною характеристикою документом. Заява-анкета може бути лише однією зі складових частин відповідного договору. Із заяви-анкети від 24.03.2011 року не вбачається: чи був укладений з ним кредитний договір у передбаченій законом формі; чи відкрито йому картковий рахунок та номер такого рахунку; чи отримано ним кредитну картку та строк її дії; чи ознайомлено його з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами тощо; чи отримано ним памятку клієнта, яка є обовязковою складовою укладеного договору про надання банківських послуг і підлягає врученню клієнту, а також його ознайомлення з її змістом; чи мало місце замовлення ним суми кредитування та/або рішення відповідача, яким йому встановлено кредитний ліміт на кредитну карту, якщо таке рішення взагалі приймалось, а також надання ним на це згоди. Вважає, що нотаріус не вживав заходів з отримання вищезазначеної інформації та усіх необхідних документів, які безпосередньо стосуються кредитного договору та підтверджують безспірність зобовязання за ним. Нотаріус на вимогу суду не надав виписки з його особового рахунку з відповідним номером, які б відповідали згаданим вимогам та підтверджували би наявність заборгованості. Вважає, що на час вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса не було необхідних та достатніх документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому нотаріус не мав передбачених законом підстав для вчинення виконавчого напису. Зазначив, що відповідно до розяснень у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року, (справа №6-14цс14), від 07.10.2015 року (справа № 6-1295цс15), а також від 22.10.2014 року (справа № 6-127цс14) картка діє в межах визначеного нею строку, кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки, а автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Просив врахувати, що пунктом 3.3. цього ж порядку №296/5 передбачено, що якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Однак, ПАТ КБ «Приватбанк» визначив у своєму розрахунку розмір заборгованості поза межами позовної давності, зокрема, стосовно штрафних санкцій, а нотаріус не звернув на це уваги. Крім того, відповідач не має права застосовувати одночасно кілька разів або окремо один від одного один і той самий вид цивільно-правової відповідальності, оскільки подвійна цивільна відповідальність заборонена статтею 61 Конституції України. Проте, як вбачається з наданого нотаріусом розрахунку відповідач одночасно застосував до нього два види штрафів у розмірі 500,00 гривень та 2308,37 гривень, що є неприпустимим. Також вважає неприпустимим нарахування банком комісії, оскільки за положеннями абзацу 3 частини 4 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні цього закону. Також відповідач в односторонньому порядку змінив процентну ставку за користування кредитом, що є неприпустимим, оскільки кредитодавець зобовязаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобовязаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. З огляду на викладене вважав, що нотаріус не мав передбачених законом підстав для вчинення виконавчого напису. Просив виконавчий напис № 832 від 02.02.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_7 визнати таким, що не підлягає виконанню.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. У письмових поясненнях зазначила, що виконавчий напис є безспірним, оскільки Постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» розяснено судам, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а в разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Позивач лише вказує в позовній заяві, що розмір заборгованості перед банком є спірним, але не обґрунтовує відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які ним були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості жодними документами, тобто ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі. Вважала, що предметом спору в цій справі не є недійсний розмір боргу позивача перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом формальностей, передбачених законодавством при вчиненні виконавчого напису. Помилки при виконанні таких формальностей не може бути самі по собі підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такою підставою може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший його розмір. Безспірність у розумінні ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» є не доведеність боргу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких презюмується наявність боргу, а документи, передбачені Переліком за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому КМУ - не письмові докази наявності боргу, а докази наявності загаданих вище правовідносин. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності нотаріус не зобовязаний. ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до розділу Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» надав всі необхідні документи, а саме: оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Представник Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не зявився без поважних причин.

Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

24.03.2011 року ОСОБА_1 склав та підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послу в Приватбанку (а.с.41).

Відповідно до виписки з рахунку заборгованість ОСОБА_1 за договором від 24.03.2011 року станом на 04.01.2016 року склала 48975,72 грн. (а.с.42).

26.01.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» направив ОСОБА_1 листа про необхідність відшкодування заборгованості за кредитним договором №б/н від 24.03.2011 року в розмірі 48975,72 грн., що утворилася станом на 04.01.2016 року (а.с.72,73).

01.02.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про вчинення виконавчого напису на грошові кошти в розмірі 48475,72 грн., які є заборгованістю за кредитним договором №б/н від 24.03.2011 року, а також 1700 грн. витрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису (а.с.68).

02.02.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 50 175,72 грн. (залишок заборгованості за кредитом - 27 500 грн., сума заборгованості за відсотками - 18664,46 грн., комісії - 2,89 грн., штраф - 2 308,37 грн., всього 48 475,72 грн., які є його боргом за кредитним договором №б/н від 24.03.2011 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», а також витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису - 1700 грн. (а.с.67).

За виконавчим написом №7219 від 03.10.2011 року державним виконавцем 10.02.2012 року відкрито виконавче провадження (а.с.30).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 ЗУ «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Згідно п. 19 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з ч. 2 п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.

Із переліку документів, долучених до заяви про вчинення виконавчого напису видно, що нотаріусу було надано кредитний договір (оригінал). На підтвердження отримання від ПАТ КБ «Приватбанк» оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу надала суду копії анкети-заяви ОСОБА_1 від 24.03.2011 року (а.с.41,75), яку вона взяла за основу на підтвердження укладення кредитного договору між ОСОБА_1. О.О. та ПАТ КБ «Приватбанк», але на анкеті-заяві відсутня відмітка про її нотаріальне посвідчення. Крім того, суд вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» не виконано належним чином вимогу п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 щодо необхідності надання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору, оскільки із анкети-заяви від 24.03.2011 року вбачається, що кредитний договір, укладений між ОСОБА_1. О.О. та ПАТ КБ «Приватбанк» за своєю правовою природою є договором приєднання і укладається він шляхом подачі анкети-заяви про приєднання позичальника до умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку та памятки клієнта, які у сукупності і складають договір. Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір , укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» складає: анкета-заява від 24.03.2011 року; умови та правила надання банківських послуг, які діяли на 24.03.2011 року; тарифи банку; памятка клієнта. Із переліку документів, що зазначені в додатках до заяви про вчинення виконавчого напису видно, що нотаріусу було надано кредитний договір (оригінал), а інші складові кредитного договору, а саме умови та правила надання банківських послуг, тарифи банку, памятка клієнта нотаріусу направлені не були. Суд вважає, що за таких обставин ПАТ КБ «Приватбанк» не було виконано вимоги п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, оскільки приватному нотаріусу Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_5 не було надано оригінали всіх документів, які в сукупності складають кредитний договір, а остання не перевірила цю обставину і вчинила виконавчий напис з порушенням ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Із анкети-заяви (а.с.41) вбачається, що кредитний договір було укладено між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» 24.03.2011 року і на виконання умов цього договору позичальнику була видана платіжна картка кредитка «Універсальна» карта GOLD. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки, а автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. ПАТ КБ «Приватбанк» не долучило до заяви документи, які підтверджують строк дії платіжної картки, а нотаріус не витребував її для встановлення чи не минуло з дня виникнення права вимоги більше трьох років.

Також приватний нотаріус не впевнився в тому, що умовами кредитного договору передбачено нарахування комісії, хоча із розрахунку заборгованості станом на 04.01.2016 року (а.с.77) вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» нарахував таку в загальній сумі 2,89 грн.

Крім того, із розрахунку заборгованості станом на 04.01.2016 року (а.с.77) вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» з 20.11.2014 року змінено процентну ставку за користування кредитними коштами, хоча ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Враховуючи викладено, суд вважає, що розмір нарахованої банком заборгованості станом на 04.01.2016 року (а.с.77) є спірним.

Зазначені обставини безумовно свідчать про існування спору між позивачем та відповідачем щодо розміру заборгованості за кредитним договором на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Суд вважає, що за таких обставин нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив положення ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 3 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за № 283/8882, тому виконавчий напис від 03.10.2011 року, що зареєстрований в реєстрі №7219, який вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_5 є таким, що не підлягає виконанню.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265, 273, 353-355 ЦПК України, ст. 15,16,18, 589 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», «Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: 71108, Запорізька область, м. Бердянськ, пр. Східний (Пролетарський),7) до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, буд 1Д), треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (місцезнаходження за адресою: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Центральна,6/9), Бердянський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 35036491, який знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Свободи,60) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №832 від 02 лютого 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 704,8 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя