ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/241/18 Справа № 212/4244/18 Суддя у 1-й інстанції - Борис О.Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони: позивач- Павловський ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянув у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги позивача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник за довіреністю ОСОБА_3, та відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 20 липня 2018 року, яке ухвалено суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 липня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Суда Балка» (надалі ОСОБА_5 «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. Зазначив, що висновком МСЕК від 20.12.1994 йому первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності в звязку з професійними захворюваннями, з переоглядом, а 25.01.1996 року підтверджено цей відсоток, безстроково.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 160 000, 00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 20 липня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, а також стягнуто на користь держави судові витрати в розмірі 704,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 просить змінити рішення суду та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди до заявленої ним вимоги у позовній заяві, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Вказує, що при визначенні позивачу розміру моральної шкоди суд не врахував відсоток втрати працездатності, ступінь тяжкості професійного захворювання та повязані з ним моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоровя та ступінь вини відповідача, у звязку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.

При цьому зазначає, що позивач, працюючи у відповідача сумлінно та добросовісно виконував свої обовязки, а відповідач в порушення вимог ЗУ «Про охорону праці» за час роботи позивача не вжив жодних заходів по забезпеченню засобами індивідуального захисту від впливу вібрації в умовах шахти, внаслідок чого позивач вимушений постійно лікуватися та переносити фізичні і моральні страждання.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 «Суха Балка» вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення з ухваленням нового рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що визначений судом розмір суми моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості. При цьому зазначає, що суд не врахував відсоток втрати позивачем працездатності, ступінь тяжкості професійного захворювання та повязані з ним моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, відсутність погіршення здоров»я та ступінь вини у цьому відповідача, тому вважає, що стягнута судом сума моральної шкоди є значно завищеною.

Вказує, що суд постановив рішення за відсутності доказів вини відповідача у цій справі, вважає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність вини відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання, оскільки цей висновок не підтверджується належними та допустимими доказами. Зазначає, що позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір був повідомлений і ознайомлений під розпис про його права і обовязки, про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та про можливі наслідки їх впливу на здоровя, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Вказує, що позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження здоровя та його наслідки, тобто відповідачем не приховувалась важкість та небезпечність технологічного процесу, технологія виробництва не порушувалась, а відтак відповідачем відносно позивача не було здійснено протиправних дій, які б знаходились в причинному звязку з настанням шкоди здоров»ю, внаслідок чого, відповідач не може нести відповідальність за ушкодження здоров»я ОСОБА_2 Вважає, що позивачем не доведені позовні вимоги, оскільки ним не надано висновків лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазначив позивач у результаті професійного захворювання. На думку відповідача надані ОСОБА_2 докази свідчать про факт професійного захворювання та жодним чином не є беззаперечними доказами перенесення позивачем моральних страждань, оскільки у справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан потерпілого, розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості.

Відзив на апеляційні скарги не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача ОСОБА_5 «Суха Балка» - залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 з 12.06.1978 року по 26.05.1995 року працював на підприємстві відповідача, а саме ш. Юбілейна РУ Суха Балка, правонаступником якого є ОСОБА_5 «Суха Балка», на різних професіях, безпосередньо: підземним прохідником, плотником, звільнився за власним бажанням,у звязку із виходом на пенсію (а.с.6-8).

Відповідно до висновку МСЕК від 20.12.1994 позивачу первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності в звязку з професійними захворюваннями, з переоглядом, а 25.01.1996 року підтверджено цей відсоток, безстроково (а.с.11).

05.12.1994 відповідачем складено Акт розслідування хронічних професійних захворювань позивача ОСОБА_2: вібраційна хвороба першої стадії, з вегетативно сенсорною полінейропії, кохлеарний неврит з легкою стадією зниження слуху (а.с.9-10), винних осіб у порушенні вимог нормативних актів не встановлено, за сплином строку давності.

Отже судом встановлено, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків та наявність у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

До такого висновку суд прийшов з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обовязок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу при виконанні ним трудових обовязків з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. У ОСОБА_2 право на відшкодування шкоди настало з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням у 1994 році, тобто встановлено наявність пошкодження здоровя на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, в редакції станом на 08.02.1994 року.

У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст.3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК Української РСР про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14від 24 грудня 2014 року.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 3723,00 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 18 615,00 грн., а максимальний - 744600,00 грн.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди повязують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві звязки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває постійний шум в голові, підвищення артеріального тиску, головний біль, запаморочення при зміні положення тіла з потемнінням у очах, зниженням зору та хитанням при ходьбі, біль у області серця, задишку, слабкість, втому, біль у попереку, він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоровя відсутнє, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_2 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

З акту розслідування професійного захворювання від 05 грудня 1994 року (а.с.9) вбачається, що причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи (24 роки) в умовах впливу шкідливих факторів в параментах, що перевищували гранично допустимі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ОСОБА_5 «Суха Балка», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Порушення відповідачем положень ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання від 05 грудня 1994 року, а тому доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу є необґрунтованими.

Спростовуються й доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення ОСОБА_5 «Суха Балка» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, а тому саме на роботодавця покладається обовязок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування розяснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у загальному розмірі 25%, який при наступних переоглядах встановлено безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров"я відсутнє.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого професійного захворювання, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи, на ОСОБА_5 «Суха Балка», що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, який встановлено позивачу безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану його здоровя в майбутньому, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 20000,00 грн. до 25000,00 грн., що не перевищує граничного розміру, встановленого п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя повязаним з виконанням ним трудових обовязків.

Керуючись ст.ст. 367, ч.1 ст.369, ст.374, п.2 ч.1 ст.376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник за довіреністю ОСОБА_3, - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Суха Балка» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 20 липня 2018 року змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_2 з 20000,00 (двадцяти тисяч) гривень до 25000,00 (двадцяти пяти тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: