1Справа № 335/8683/18 2/335/2205/2018
РІШЕННЯ
21серпня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючої судді Соляник А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В., пред ставника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації втрати запчастини заробітку,
До теперішнього часу заборгованість із заробітної плати з боку відповідача не погашена.
Ухвалою судді від 26.07.2018 року витребувано у ПАТ «Запоріжжяобленерго» довідку - розрахунок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу.
В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності зі ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973 року, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Слід зазначити, що несвоєчасна або неповна виплата відповідних належних людині виплат, зокрема заробітної плати, порушує конституційний принцип, який гарантує забезпечення державою життєвого рівня достатнього для задоволення необхідних життєвих потреб і порушує право власності громадян на такі виплати, згідно позиції Європейського Суду з прав людини це є прямим порушенням статті першої Протоколу № 1 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», де зазначено: «Всяка фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».
Судом встановлено, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є працівником Новомиколаївських районних електричних мереж Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» Підтвердженням цього є відповідні записи в Трудовій книжці Позивача, яка зберігається у Відповідача.
Починаючи з вересня 2017 року Відповідач не виконує належним чином зобовязання по виплаті працівнику заробітної плати за відпрацьований час.
Станом на 01 липня 2018 року заборгованість по заробітній платі (після утримання податків і обовязкових платежів) становить:
за вересень 2017 року в сумі 5791,99 грн.
за листопад 2017 року в сумі 6194,41 грн.;
за грудень 2018 року 3918,05 грн.;
за січень 2018 року 6598,29 грн.;
за березень 2018 року в сумі 5949,58 грн.,
квітень 2018 року в сумі 6544,75 грн.;
Зазначені обставини визнані відповідачем шляхом вказання цих сум в довідці, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню.
Таким чином, відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі у судовому порядку.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.
Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат Згідно зі статтею 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», «Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством».
Статтею 3 Закону України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що «Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться)».
Відповідно офіційним даним Державного служби статистики України, опублікованими в газеті «Урядовий курєр», індекс інфляції в період заборгованості мав наступні показники: за жовтень 2017 року 101,2%, за листопада 2017 року 100,9%,за грудень 2017 року 101,0%;за січень 2018 року 101,5%; за лютий 2018 року 100,9%, заберезень 2018 року 101,1%; за квітень 2018 року 100,8%.,за травень 2018 року 100 %.
Таким чином, суд погоджується з позивачем ,що загальна сума втрат доходу за період вересень 2017 року квітень 2018 року станом на 01 липня 2018 року становить: 1182 (одна тисяча сто вісімдесят сім) гривень 62 копійок.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченомуст.141 ЦПК Українистягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст. 2, 3,10-13,81,82,141,263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_3, до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 серпня 2018 року.

Суддя: А.В.Соляник