Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/7848/16-ц Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 52 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу № 296/7848/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування Житомирської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 травня 2018 року ухвалене під головуванням судді Драча Ю.І. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом та просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, за час перебування у шлюбі народився син - ОСОБА_3 З 2009 року відповідач не проживає разом з ними, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною взагалі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти, що свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. ОСОБА_1 також зазначала, що відповідач систематично та необґрунтовано не надає згоду на виїзди дитини за кордон, які вона ініціює з урахуванням інтересів і потреб дитини, чим порушує особисті немайнові права дитини, а тому на підставі вищевказаного просила позбавити останнього батьківських прав.

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 усіляким способом перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, а саме: не дає можливості спілкуватись з дитиною по телефону, коли він приходив за адресою проживання ОСОБА_1, остання жодного разу не відкрила двері, будучи при цьому вдома. ОСОБА_2 також зазначав, що він щомісячно сплачує аліменти на утримання дитини, є свідомим громадянином, розуміє свій батьківський обов'язок приймати участь у вихованні дитини та має бажання виховувати дитину, спілкуватись з нею, тому звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14.05.2018 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови їй у задоволенні первісних позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не базується на встановлених у судовому засіданні фактах. Зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та інші докази надані під час розгляду справи.

Рішення суду в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею не оскаржується, а тому апеляційним судом на предмет законності та обґрунтованості не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 2008 року, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26.12.2011 шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із матір'ю.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказувала на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній не виконує свого батьківського обов'язку щодо вихання дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною взагалі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти, відповідач систематично та необґрунтовано не дає згоду на виїзди дитини за кордон, що свідчить про те, що ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов'язків.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, матері, так і для дитини і допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

З таким висновком суду апеляційний суд погоджується виходячи з наступного.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач має заборгованість по аліментам. Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав на підставі статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, статті 164 СК України, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, не надано.

Посилання позивача на те, що судом безпідставно не взято до уваги висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, згідно якого, було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина, не заслуговують на увагу, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Судом першої інстанції зазначеному висновку було надано належну оцінку.

Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав, відтак ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо своєї дитини та винятковості даного випадку, яка б свідчила про наявність підстав для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу, у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права в оскаржуваній частині судового рішення, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 31 липня 2018 року.

Головуючий

Судді