328/674/18
10.10.2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області в складі головуючого судді Коваленка П.Л., за участю секретаря судового засідання Баздирь О.Л., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Токмак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2, про визнання зобов'язання виконаним, припинення іпотечного договору,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит», зазначивши в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, про визнання зобов'язання виконаним та припинення іпотечного договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 31 серпня 2007 року було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 13-4324-087К (надалі Кредитний договір), згідно умов якого він отримав кредит в сумі 17700,00 (сімнадцять тисяч сімсот доларів США) 00 центів. Також, 31 серпня 2007 року, як забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором був укладений Договір поруки № 13-4324-087П (надалі - Договір поруки) між третьою особою, позивачем та відповідачем, відповідно до умов якого третя особа прийняла на себе зобов'язання відповідати перед відповідачем в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позивачем зобов'язань за Кредитним договором.

Також, 31 серпня 2007 року, як забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором був укладений Іпотечний договір № 13-4324-0871 (надалі - Іпотечний договір) між позивачем та відповідачем, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку належне йому на підставі договору купівлі-продажу від 03 серпня 2007 року нерухоме майно: квартиру № 1, що розташована за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Володимирська (до перейменування Леніна), 35В, загальною площею 65,1 кв.м., та житловою площею 37,6 кв.м.

04 серпня 2010 року відповідачем подано позов до Токмацького районного суду Запорізької області про дострокове розірвання Кредитного договору та солідарне стягнення заборгованості в сумі 236316,40 гривень (двісті тридцять шість тисяч триста шістнадцять гривень 40 копійок).

26 вересня 2011 року Токмацьким районним судом Запорізької області винесено заочне рішення про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором в сумі 236316,40 гривень (двісті тридцять шість тисяч триста шістнадцять гривень 40 копійок), солідарно з Позивача та третьої особи.

На виконання зазначеного рішення позивачем добровільно погашено суму заборгованості за кредитом, суму непогашених відсотків та пені по відсоткам та кредиту в повному обсязі достроково, що підтверджується відповідними квитанціями.

15 червня 2016 року позивачем відповідачу був направлений лист про надання довідки про відсутність заборгованості за Кредитним Договором та скасування обтяження на нерухоме майно за Іпотечним договором та Договором поруки № 13-4324-087П, а саме: на квартиру № 1, що розташована за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Леніна, 35В, однак відповіді відповідач не надав. Відповідно до рекомендованого поштового відправлення вищевказаний лист відповідач отримав 21 червня 2016 року.

Позивач в повному обсязі виконав зобов'язання за Кредитним договором по сплаті суми кредиту, відсотків за користування кредитом та пені по відсоткам та кредиту, тому вважає, що зобов'язання за іпотечним договором повинно бути припиненим на підставі п.1 ч.1 ст.593 ЦК України в зв'язку з припиненням основного зобов'язання.

Позивач вважає, що оскільки суму заборгованості за кредитом, суму непогашених відсотків та пені по відсоткам та кредиту сплачено в повному обсязі достроково, то всі зобов'язання позивача перед відповідачем за основним зобов'язанням виконано.

Враховуючи вищевикладене, посилаючись на положення статей 4, 16 ЦК України вважає, що він скористався своїм правом захисту порушених прав в судовому порядку, шляхом визнання в судовому порядку зобов'язань виконаними за кредитним та іпотечним договорами, та визнання іпотеки припиненою та вважає, що відповідач був зобов'язаний надати документи позивачу, які необхідні для державної реєстрації припинення іпотеки, обтяження нерухомого майна.

На підставі викладеного, просить суд визнати виконаними зобов'язання за договором про відкриття кредитної лінії №13-4324-087К від 31.08.2007 року та Іпотечним договором №13-4324-0871 від 31.08.2007, укладеними між відкритим акціонерним товариством (ПАТ) «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 та припинити дію Іпотечного договору № 13-4324-0871 від 31.08.2007 року укладений між відкритим акціонерним товариством (ПАТ) «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 у зв'язку з виконанням основного зобов'язання.

Ухвалою суду від 08 квітня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження.

Позивач та його представник до судового засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, від представника позивача ОСОБА_3 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, на задоволені позовних вимог в повному обсязі наполягають.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, яка про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи провести без її участі, задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, дату повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомлено. Від представника позивача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

31.08.2007 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником які ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 13-4324-087К (надалі - Кредитний договір).

Згідно з п.2.1 Кредитного договору «Банк відкриває позичальнику Невідновлювану кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 17 700, 00 доларів США 00 центів з оплатою по процентній ставці 14,5 (процентів річних.

Відповідно до п.3.2 Кредитного договору «Позичальник зобов'язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором до 31.08.2022.

У відповідності до п.7.3 Кредитного договору «Цей договір набирає чинності з моменту першої видачі Кредитних ресурсів (їхньої першої частини) і діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань».

31.08.2007 в якості забезпечення Кредитного договору між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 13-4324 - 0871 (надалі - Іпотечний договір) відповідно до якого Іпотекодавець в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором передав нерухоме майно, а саме квартиру №1 що знаходиться в житловому будинку №35 В по вулиці Леніна, місті Токмак Запорізької області.

Станом на 19.06.2018 заборгованість позивача за Кредитним договором складає 1003137,69 грн. (один мільйон три тисячі сто тридцять сім грн. 69 коп.), а саме:

Сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту) - 53 771,43 грн.;

Сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 62 764,62 грн.;

Сума строкової заборгованості по відсоткам - 984,18 грн.;

Сума простроченої заборгованості по відсоткам -160 362,22 грн.;

Пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам -725 255,24 грн.

В обґрунтування відзиву відповідач послався на положення ст.ст.50, 526, 527, 598, 599 ЦК України, те, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження для його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Згідно зі ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 вересня 2013 р. у справі N 6-73цс13).

Заочним рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 26.09.2011 з позивача стягнуто заборгованість станом на 04.08.2010, але через тривалий час не виконання рішення суду нараховувалися відсотки за користування кредитом, та пеня.

Отже, відповідач вважає, що на теперішній час існує заборгованість Позивача за Кредитним договором, тому відсутні будь-які підстави вважити невиконане зобов'язання припиненим. Таким чином обов'язок боржника сплачувати проценти за користування кредитом припиняється лише при повному погашенні заборгованості за кредитним договором, чого боржником, зроблено не було (на момент подання відзиву заборгованість по кредиту повністю не погашена).

Щодо припинення договору іпотеки відповідач зазначив, що в зв'язку з тим, що основне зобов'язання Позивачем на теперішній час не виконано, керуючись п.17 Іпотечного договору, іпотека є дійсною і твердження позивача, щодо припинення договору іпотеки є безпідставними.

З зазначених підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

До відзиву відповідачем доданий розрахунок заборгованості позивача за Кредитним договором 13-4324-087К від 31.08.2007 станом на 19.06.2018.

Представником позивача на адресу суду надано відповідь на відзив, в якій просив суд відхилити відзив відповідача, та задовольнити позов в повному обсязі, оскільки вважає зазначений відзив необґрунтованим. Зазначено, що заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 26.09.2011, відповідно до якого позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 04 серпня 2010 року був задоволений, за зазначеним кредитним договором достроково з позивача ОСОБА_1 та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором №13-4324-087К від 31 серпня 2007 року в розмірі 236 316 гривень 40 копійок. На виконання зазначеного судового рішення позивачем добровільно було погашено суму заборгованості в повному обсязі, тому вважає, що при подачі зазначеного позову до суду банком термін виконання зобовязань за кредитним договором було змінено, тому право банку на отримання процентів за користування кредитом та неустойки було втрачено. Тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 31 серпня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення філії «Запорізьке РУ» ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банком) та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 13-4324-087К (надалі Кредитний договір), згідно умов якого позивач отримав кредит в сумі 17700,00 (сімнадцять тисяч сімсот доларів США) 00 центів.

Крім того, з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань по кредитному договору, 31 серпня 2007 року між Банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки №13-4324-087П, відповідно до умов якого ОСОБА_2 прийняла на себе зобовязання відповідати перед Банком в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором.

Також, в забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, 31.07.2007 Банком з іпотекодавцем ОСОБА_1 укладено іпотечний договір. Предметом іпотеки є квартира №1, що в будинку №35В, по вулиці Володимирській в місті Токмак Запорізької області, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 03 серпня2007 року. Право власності на зазначену квартиру зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером № 17225521 за номером запису: 8380 в книзі: 58.

Згідно з відомостями з Державного реєстру іпотек, 31.08.2007 приватним нотаріусом ОСОБА_4 за реєстраційним номером 5578341 зареєстрована іпотека на підставі іпотечного договору 13-4324-0871 від 31.08.2007, укладеному між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», обєктом обтяження є квартира за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Володимирська (до перейменування Леніна)АДРЕСА_1; розмір основного зобовязання 17700 доларів США.

У зв'язку з порушенням умов кредитного договору та утворенням заборгованості, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 13 філії «Запорізьке РУ»АТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1, ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором.

Заочним рішенням Токмацького районного суду Запорізької області по справі № 2-32/2011 від 20.09.2011 позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 13 філії «Запорізьке РУ»АТ «Банк «Фінанси та кредит» були задоволені повністю, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто солідарно на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за Кредитним договором № 13-4324-087К від 31 серпня 2007 рокув розмірі 236316,40 гривень.

Дане рішення суду 07.10.2011 набрало законної сили.

З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобовязань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину, - площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом, -Законом України «Про виконавче провадження».

На виконання зазначеного заочного рішення Токмацького районного суду Запорізької області, позивачем добровільно погашено суму заборгованості в повному обсязі.

Відповідно до наданих суду копій квитанцій, позивачем перераховано Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», грошові кошти в сумі 236,595,60 гривень для погашення заборгованості по кредитному договору № 13-4324-087К від 31.08.2007, а саме: квитанції від 31.08.2010 на суму 1577,22 грн; від 18.07.2011 в на суму 1594,20 грн.; від 16.08.2011 в на суму 1594,20 грн.; від 19.09.2011 в на суму 2391,99 грн.; від 11.10.2011 на суму 31 890,80 грн.; від 21.10.2011 на суму 5 582,99 грн.; від 17.11.2011 на суму 2 395,05 грн.; від 29.11.2011 на суму 798,97 грн.; від 16.12.2011 на суму 2 396,97 грн.; від 26.12.2011 на суму 1 597,86 грн.; від 26.01.2012 на суму 2 396,94 грн.; від 24.02.2012 на суму 1597,40 грн.; від 23.03.2012 на суму 1996,43 грн. від 20.04.2012 на суму 1 597,14 грн.; від 23.04.2012 на суму 2 395,71 грн.; від 14.05.2012 на суму 3 995,00 грн.; від 21.06.2012 на суму 3 197,00 грн.; від 20.07.2012 на суму 3996,50 грн.; від 20.08.2012 на суму 2397,90 грн.; від 14.09.2012 на суму 1598,60 грн.; від 25.10.2012 на суму 1998,25 грн.; від 10.12.2012 на суму 2397,90 грн; від 16.01.2013 на суму 1998,25 грн.; від 13.02.2013 на суму 2397,90 грн; від 13.03.2013 на суму 2397,90 грн.; від 12.04.2013 на суму 1998,25 грн.; від 21.05.2013 на суму 2397,90 грн.; від 21.06.2013 на суму 1998,25 грн.; від 09.09.2013 на суму 799,30 грн.; від 15.10.2013 на суму 2397,90 грн.; від 11.11.2013 на суму 2397,90 грн.; від 30.12.2013 на суму 2397,90 грн.; від 20.01.2014 на суму 2397,90 грн.; від 04.03.2014 на суму 2997,72 грн.; від 30.04.2014 на суму 2850,40 грн.; від 20.05.2014 на суму 3 514,84 грн.; від 13.06.2014 року на суму 3496,40 грн.; від 16.07.2014 на суму 3 515,42 грн.; від 26.08.2014 року на суму 4 009,63 грн.; від 18.09.2014 на суму 4 027,51 грн.; від 08.10.2014 року на суму 3889,89 грн.; від 07.11.2014 на суму 4 341,20 грн.; від 04.12.2014 на суму 4 589,00 грн.; від 30.12.2014 на суму 4 730,57 грн.; від 06.02.2015 на суму 4 499,94 грн.; від 17.03.2015 на суму 5 561,72 грн.; від 06.04.2015 на суму 6 991,44 грн.; від 30.04.2015 на суму 6 314,05 грн.; від 04.06.2015 на суму 6 301,79 грн.; від 14.07.2015 на суму 6 589,13 грн.; від 06.08.2015 на суму 6 469,76 грн.; від 04.09.2015 на суму 6 604,67 грн.; від 12.10.2015 на суму 6448,86 грн.; від 11.11.2015 на суму 6 828,40 грн.; від 07.12.2015 на суму 4 729,72 грн.; від 19.01.2016 на суму 4 927,42 грн.; від 09.03.2016 року на суму 5000 грн.; від 12.04.2016 на суму 5 000 грн.; від 05.05.2016 року на суму 5 000 грн.; від 07.06.2016 на суму 2200,00 грн.

Будь-яких фактичних даних про отримання відповідачем виконавчого листа з виконання заочного рішення Токмацького районного суду Запорізької області по справі №2-32/2011 від 20.09.2011 та примусового солідарного стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит»заборгованості за Кредитним договором №13-4324-087К від 31 серпня 2007 рокув розмірі 236316,40 гривень, а також стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» сплаченого державного мита у розмірі 1700,00 гривень, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 гривень, а також стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» сплаченого державного мита у розмірі 1700,00 гривень, та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 гривень, відкриття виконавчого провадження, суду не надано.

Добровільне виконання позивачем зазначеного рішення суду в повному обсязі не заперечується відповідачем, про що зазначено у відзиві на позовну заяву від 22.06.2018, а отже, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, ці обставини не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Під час розгляду справи встановлено, що внаслідок неналежного виконання позивачем зобов'язання, банк 04.08.2010 звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовом про стягнення заборгованості, тобто звернувся до боржника з вимогою про стягнення заборгованості достроково.

Суд вважає, що пред'явивши позовну вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання. Позовні вимоги банку були задоволені повністю заочним рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 26.09.2011.

Як вбачається з заочного рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 26.09.2011, стягнута солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит»заборгованості за Кредитним договором № 13-4324-087К від 31 серпня 2007 р.в розмірі 236316,40 гривень,станом на 04.08.2010 включає в себе: суму непогашених відсотків 1825,57 грн.; суму судної заборгованості 16307,14 грн.; суму непогашеної пені по відсоткам та кредиту 93220,31 грн.

Отже, з моменту пред'явлення вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами.

Крім цього, відповідно положень абзацу 2 та 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30 Крім того, згідно положень абзацу 2 та 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за Кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5).

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2016 року у справі №6-2251цс16 зазначено, що пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 р. № 564/2199/15-ц зазначив, що згідно зі ст.611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Також суд враховує правову позицію, викладену у пунктах 91-93 Постанови ОСОБА_5 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, де зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зазначені правові висновки, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Тому, нараховувати відсотки та пеню станом на 19.06.2018 банк не мав законних підстав у зв'язку зі зміною строку виконання основного зобов'язання та задоволення його вимог в повному обсязі.

Судом враховуються, що реалізуючи своє право, передбачене вищезазначеною частиною ст.1050 ЦК України, надсилаючи вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, кредитор в односторонньому порядку змінює строк виконання зобов'язання за кредитним договором і строк виконання зобов'язання за договором настає достроково.

Пред'явлення кредитором вимоги про дострокове стягнення заборгованості та реалізація такого права через рішення суду є волевиявленням кредитора, який бажає повернути достроково надані боржнику кошти через порушення ним кредитної дисципліни, при цьому добровільно відмовляючись отримувати прибуток у вигляді відсотків за користування кредитом, які б могли бути отримані до закінчення строку дії кредитного договору.

Прийняття судом рішення за позовом кредитора про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково змінює зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту частинами до певної дати на обов'язок по виконанню судового рішення та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором. Внаслідок такого рішення залишаються зобов'язання зі сплати боргу, визначеного судовим рішенням, та право кредитора на нарахування, передбачені частиною другою ст.625 ЦК України за час невиконання такого рішення.

Продовження нарахування кредитором відсотків, передбачених умовами кредитного договору після реалізації кредитором свого права на дострокове повернення кредиту по день фактичного повернення всієї суми кредиту, стягнутого на підставі судового рішення суперечить таким принципам, як справедливість, добросовісність та розумність, порушує справедливий баланс інтересів сторін договору, створює ситуацію правової невизначеності, оскільки за час виконання рішення продовжують нараховуватись відсотки, розмір яких неможливо прогнозувати та розрахувати, і виконання рішення не звільняє стягувача від обов'язку зі сплати ще відсотків, які кредитор нарахує за період виконання судового рішення. За такою логікою, після нарахування відсотків за період виконання судового рішення кредитор продовжить нараховувати відсотки до повернення відсотків, нарахованих за час виконання судового рішення, і так до безкінечності.

Крім того, продовження нарахування кредитором відсотків, передбачених умовами кредитного договору, та інших штрафних санкцій, що можуть бути обумовлені кредитним договором, та, крім цього, нарахування пені, 3 % річних, інфляційних втрат на підставі частини другої ст.625 ЦК України за прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором та цієї ж частини другої ст.625 ЦК України за несвоєчасне виконання судового рішення про стягнення заборгованості є невиправданим та надмірним тягарем для боржника. (Ухвала Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 61-4629св18).

Відповідно до ст.599, ч.3 ст.1049 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином, а позика/кредит вважається повернутою в момент зарахування грошової суми на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів. Отже повне виконання боржником ОСОБА_1 рішення суду, яким з нього достроково на користь банку стягнуті кредитні кошти за кредитним договором, та їх зарахування на банківський рахунок кредитора, свідчить про те, що кредитні правовідносини між сторонами припинились внаслідок виконання, проведеного належним чином, у зв'язку з чим позивач як кредитор втратив право на стягнення щомісячних платежів, відсотків, штрафних санкцій після припинення кредитних правовідносин.

Тобто, пред'явлення кредитором вимоги про дострокове стягнення заборгованості та реалізація такого права через заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 26.09.2011, яке набрало законної сили 07.10.2011, по цивільній справі № 2-32/2011 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 13 філії «Запорізьке РУ»АТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором потягло те, що кредитний договір № 13-4324-087К від 31 серпня 2007року припинив свою дію, а відповідач в подальшому втратив можливість нарахування та стягнення з позивача відсотків та пені за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ст.1 Закону України «Про іпотеку» основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Частиною 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Право іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу квартири №1, що в будинку №35В, по вулиці Володимирській в місті Токмак Запорізької області, від 03 серпня 2007 року.

В судовому засіданні встановлено, що забезпечений іпотекою кредитний договір № 13-4324-087К від 31 серпня 2007року припинив свою дію, у звязку з його виконанням позивачем ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 26.09.2011, яке набрало законної сили 07.10.2011, по цивільній справі № 2-32/2011.

У звязку з припиненням дії кредитного договору № 13-4324-087К від 31 серпня 2007року, припинилося право банку задовольнити за рахунок іпотеки будь-які заборгованості, що могли бути нараховані за кредитним договором № 13-4324-087К від 31 серпня 2007року.

За наведених обставин, суд приходить до висновку відсутність між сторонами будь-яких зобовязань, які б могли бути забезпечені іпотекою, а тому з метою захисту прав власника майна вільно ним користуватись і розпоряджатись, такий договір слід вважати припиненим.

Відповідно до пунктів 1, 7 частини 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; припинення правовідношення.

Відтак у ситуації, коли відповідач не визнає, що зобов'язання позивача за іпотечним договором № 13-4324-087К від 31 серпня 2007року, які є похідними від основного зобов'язання позивача ОСОБА_1 перед відповідачем за кредитним договором, № 13-4324-087К є припиненими з 07.06.2016, то вимоги позивача щодо визнання припиненим дії іпотечного договору № 13-4324-0871 від 31.08.2007, є обґрунтованими і законними, а відтак підлягають до задоволення.

Посилання представника відповідача на те, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, є безпідставними, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Доводи представника відповідача про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання і не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплати боржником пені та процентів, належних кредитору відповідно до ст.1048 ЦК України, судом до уваги не приймаються, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає йому право лише на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України. Інші доводи представника відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення представником відповідача норм матеріального та процесуального закону.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, після ухвалення рішення суду від 26.09.2011 про стягнення суми боргу, позивач за вказаним судовим рішенням має право лише на отримання інфляційного нарахування на суму боргу, виражене в національній валюті та на три проценти річних від простроченої суми боргу, згідно з положеннями ст.625 ЦК України в межах строку позовної давності.

Проте, будь-які дані про заявлення зазначених вимог відповідачем після набрання рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 26.09.2011 року законної сили, відсутні.

Таким чином, аналізуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що грунтуються на нормах діючого законодавства, а тому вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, про визнання зобов'язання виконаним, припинення іпотечного договору задовольнити.

Визнати зобов'язання виконаними за договором про відкриття кредитної лінії №13-4324-087К від 31.08.2007 та Іпотечним договором №13-4324-0871 від 31.08.2007, укладеними між відкритим акціонерним товариством (ПАТ) «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1.

Припинити дію Іпотечного договору №13-4324-0871 від 31.08.2007, укладеного між відкритим акціонерним товариством (ПАТ) «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 у зв'язку з виконанням основного зобов'язання за договором про відкриття кредитної лінії №13-4324-087К від 31.08.2007.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення (п.15, п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, рнкопп НОМЕР_1.

Представник позивача: адвокат ОСОБА_3, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 001000 від 28.02.2014, адреса: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Шевченка, будинок 36, к.40,

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит», , адреса: 04050, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, 60,

Представник відповідача: ОСОБА_6, адреса: 04050, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, 60,

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, рнкопп НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2018 року.

Суддя: