ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 619/3742/18

Провадження № 22-ц/790/271/18

11 жовтня 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Дергачівського районного суду міста Харкова від 14 серпня 2018 року (суддя Калмикова Л.К.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди,-

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що20.10.2004 року у зв'язку з робочою необхідністю вона разом з своїми колегами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виїхали з м. Ізюм Харківської області на автомобілі до м. Харкова. В районі с. Волохів Яр Чугуївського району Харківської області сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої вона отримала тілесні ушкодження.

Вироком апеляційного суду Харківської області від 23.03.2015 року водія, який був винуватцем події - ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. В силу ст. 49 КК України ОСОБА_2 був звільнений від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строку давності.

В результаті аварії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли, а всі пасажири отримали тілесні ушкодження. Зазначала, що їй було нанесено тілесні ушкодження середньої тяжкості. Також їй було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у тривалих моральних стражданнях, душевних переживаннях, оскільки під час аварії втратила двох друзів. Тривалий час, більше року, перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, перенесла три тяжкі операції.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь, в якості відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 100 000 гривень, та матеріальні збитки у розмірі 1751, 55 гривень.

Представник позивачки в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14.08.2018 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 80 000 гривень та в рахунок відшкодування матеріальних збитків 1751, 55 гривень. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати за постановити нове, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що розмір моральної шкоди має хоча б частково компенсувати ті емоційні страждання, які їй довелося перенести.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася чотирнадцять років тому назад, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав після спливу строку позовної давності. Крім того, судом невірно визначений розмір судового збору, що підлягає стягненню з нього.

ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в якому зазначила, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, поданою до ухвалення рішення. Відповідачем ОСОБА_2 такої заяви під час розгляду справи до суду надано не було. Крім того, до вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю позовна давність не поширюється.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з характеру і глибини душевних страждань позивача, що носили затяжний характер, а також негативних наслідків, які настали в результаті ДТП.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають доказам, що містяться в матеріалах справи та вимогам діючого законодавства.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено Цивільним Кодексом України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв'язку між ними.

Так, згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, саме відповідач ОСОБА_2, як такий, що на відповідній правові підставі володів джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем НОМЕР_1 та який вироком апеляційного суду Харківської області від 23.03.2015 року визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, є особою, на яку вищезазначеними нормами ЦК України покладено обов'язок з відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1 ) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності : фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно роз'яснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував характер вчиненого відповідачем кримінального правопорушення, глибину душевних страждань позивачки, інші обставини, які мають істотне значення, взяв до уваги душевний біль та страждання ОСОБА_1, виходячи з міркувань розумності та справедливості, у зв'язку з чим приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо невірного визначення судом розміру моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на пропуск строку позовної давності позивачкою, судовою колегією не приймаються.

Позовна давність на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, в тому числі, про відшкодування моральної шкоди, відповідно до п.1 ч.1 ст. 268 ЦК України, не поширюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо суми судового збору, стягнутого судом першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Під час ухвалення судового рішення суд першої інстанції стягнув з відповідача судовий збір у розмірі 2466,80 гривень. Позовна заява містить одну вимогу майнового та одну вимогу немайнового характеру. Розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання даної позовної заяви станом на 2017 рік становив: за позовну вимогу майнового характеру - 640 гривень, за позовну вимогу немайнового характеру - 640 гривень. Таким чином з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1280 гривень.

Однак суд першої інстанції на заначене уваги не звернув.

Оскільки порушення норм процесуального права призвело до неправильного визначення розміру судового збору, який підлягав стягненню з відповідача, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду міста Харкова від 14 серпня 2018 року в частині стягнення судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН) в дохід держави судовий збір в розмірі 1280 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

ОСОБА_8