Провадження № 2/760/5127/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря позивача - Каліщук М.В. - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

08.05.2018 позивач ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_4, зареєстрований 27.08.2011, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття, а також, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісяця протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 27.08.2011 вона та відповідач ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У квітні 2015 відповідач вирішив виїхати працювати в Польщу, у зв'язку з чим між ними почалися сварки, оскільки вона була проти виїзду за кордон. Після виїзду відповідача за кордон стосунки між ними поступово погіршувалися, він рідко телефонує та майже не спілкується зі спільною донькою.

Зазначає, що вони неодноразово вживали заходів для збереження шлюбу, в тому числі вона разом з донькою на якийсь час виїздила до Польщі, де проживали з відповідачем, однак їхні сімейні відносини не покращилися.

На даний час вона проживає разом із донькою за місцем своєї реєстрації, а відповідач проживає за кордоном, повідоми, що має намір створити нову сім'ю.

Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, а тому просить його розірвати.

Крім того, зазначає, що після виїзду за кордон відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання доньки, а нещодавно повідомив, що ця ситуація може змінитись, при цьому, їй відомо, що відповідач офіційно працевлаштований, не має на утриманні інших осіб, орієнтовний його заробіток становить14000-17000 грн..

Також, стверджує, що оскільки їх спільна з відповідачем донька часто хворіє, і нерегулярно відвідує дитячий садок, вона змушена працювати вдома і не на повну ставку, а тому розмір її заробітної плати недостатній для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання як доньки так і її самої.

З наведених підстав просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки та на її утримання. При цьому, відповідно до її заяви, аліменти на утримання доньки просила стягнути не з дня звернення до суду, а з дня ухвалення рішення у даній справі, т.я. на час розгляду справи судому між нею та відповідачем урегульовано питання про утримання доньки на цей період.

В судовому засіданні позивач повністю підтримала позов та просила його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позов визнав частково, а саме заперечував проти задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання позивача.

При таких обставинах суд знаходить за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, проти чого не заперечує позивач.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебуває з ОСОБА_4 в шлюбі з 27.08.2011 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1324, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27.08.2011 року.

Як зазначила позивач ОСОБА_3, та фактично своєю заявою підтвердив відповідач, шлюбні відносини з між ними не склалися через відсутність взаєморозуміння між подружжям, розходження поглядів на сімейні відносини та життєві цінності.

На даний час сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, подальше збереження шлюбу неможливе.

Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Враховуючи вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено, а тому суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити та розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Також, судом встановлено, що від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03.06.2015 року.

На даний час неповнолітня донька сторін проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Водночас за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Судом встановлено, що на час розгляду справи неповнолітня ОСОБА_5 проживає з матір'ю ОСОБА_6 та знаходиться на повному її утриманні, як зазначає позивач, після розірвання шлюбу донька продовжить проживати з нею, оскільки такої згоди дійшли сторони.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Таким чином, враховуючи, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача ОСОБА_6 про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 182, ст. 191 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у частці від його заробітку (доходу). При цьому, вирішуючи питання про період, з якого мають стягуватись аліменти, суд виходить з позиції позивача, зокрема з того, що вона просить стягувати аліменти з дня ухвалення рішення у даній справі, а не з дня пред'явлення позову, і вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти починаючи з 30.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 СК України, якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначила в судовому засіданні позивач, вона на даний час працевлаштована, розмір її заробітної плати становить 5000-6000 грн.. Аліменти на своє утримання просила стягнути у зв'язку з тим, що часто перебуває на лікарняних, а тому не має можливості повноцінно працевлаштуватись та отримувати гідну заробітну плату.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача, суд, оцінивши пояснення позивача та наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що вона, будучи працевлаштованою, потребує матеріальної допомоги, а тому, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову про розірвання шлюбу, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні нею судові витрати на оплату судового збору у розмірі 704,80 грн.

Також, з урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, і суд дійшов до висновку про його задоволення в цій частині, з відповідача відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн..

Керуючись ст.ст. 76, 110, 112, 181, 182, 184, 191 СК України, ст. ст. 12-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 /зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1/ та ОСОБА_4 /зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2/, зареєстрований 27 серпня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1324.

Стягнути з ОСОБА_4 /зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2/ на користь ОСОБА_3 /зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1/ аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 /зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2/ на користь ОСОБА_3 /зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1/ витрати з оплати судового збору в сумі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 /зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2/ на користь держави судовий збір 704,80 грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 20.12.2018.

Суддя В.В. Лазаренко