АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4350/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1252/18Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Бутенко С.Б., Дряниці Ю.В.,

при секретарі Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 31 січня 2018 року про забезпечення позову по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ«Марфін-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, у якому просив: стягнути з відповідачів заборгованість: за кредитним договором №00021/FR від 30 травня 2008 року в сумі 3 646 040,31 грн. та 23 416,26 доларів США та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 травня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником котрого є ПАТ «Марфін Банк» та фізичною особою ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 00021/FP, згідно умов п. 1.1. котрого банк надає позичальнику кредитні кошти, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у сумі 356821,80 доларів США з терміном погашення по 29 травня 2023 року включно, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 11,9 відсотків річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом: на споживчі потреби - у сумі 300 000,00 доларів США, а також у сумі 56821,80 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених кредитним договором.

24 грудня 2014 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 00021/FP від 30 травня 2008 року, котрою кредитний договір було викладено в іншій редакції, а також згідно п. 4. додаткової угоди № 1 зазначено, що з метою мінімізації валютних ризиків при обслуговуванні боргу за кредитним договором, сторони домовились змінити валюти погашення заборгованості, вид валюти на суму в національній валюті України гривні. Згідно п. 4.2 додаткової угоди № 1 від 24 грудня 2014 року, встановлення загальної суми не поновлювальної мультивалютної кредитної лінії в розмірі 8495023,82 грн., яка складається з суми в гривнях, що еквівалентна заборгованості позичальника яка вказана у п. 2 цієї додаткової угоди № 1, за офіційним курсом НБУ по відношенню до гривня/долар США на дату підписання цієї додаткової угоди № 1 та суми грошових коштів, яка необхідна для купівлі на Міжбанківському валютному ринку України доларів США, яка необхідна для погашення заборгованості позичальника за основним боргом за кредитом 181661,45 доларів США. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, позичальник зобов'язується повернути банку кредит, сплатити комісію, пеню і штрафи, сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,9% по траншах у доларах США, за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості, 11% річних по траншах у гривні за період користування з 24 грудня 2014 року по 23 грудня 2015 року включно, 12% за період 24 грудня 2015 року по 23 грудня 2016 року, 13% за період з 24 грудня 2016 року по 23 грудня 2017 року, 16% за період з 24 грудня 2017 року по 23 грудня 2018 року, 17% за період з 24 грудня 2018 року до закінчення строку дії цього договору. Банк повністю виконав взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, та надав грошові кошти в розмірі 8495023,82 грн. Позичальник систематично порушує строки погашення кредиту, сплати відсотків за кредит. У зв'язку з систематичним невиконанням покладених на позичальника обов'язків, банк направив вимогу вих. № 248/07 від 15 квітня 2016 року та позичальник був повідомлений про необхідність дострокового погашення заборгованості за кредитом у повному обсязі.

Однак позичальник покладені на нього зобов'язання не здійснив, вимогу не задовольнив. У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №00021/FP від 30 травня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк» правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 01322-СР від 24 грудня 2014 року відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором по зобов'язаннях, що випливають з кредитного договору, солідарно з боржником і в повному обсязі, в тому числі по погашенню заборгованості за основним боргом за кредитом, по сплаті відсотків та комісії, а також збитків та неустойки, що будуть нараховані за несвоєчасно погашену заборгованість за основним боргом за кредитом, усім своїм майном та коштами, на які, відповідно вимог чинного законодавства, може бути звернене стягнення.

Станом на 31 травня 2016 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить разом з нарахованими проценти та пенями, 3646040,31 грн. та 23416,26 доларів США, що складається з наступного: заборгованості за основним боргом 2904582, 81 грн.; заборгованість за відсотками 420477,80 грн.; заборгованість за відсотками у валюті видачі кредиту 23416,26 доларів; заборгованість по пені та штрафу 320979,70 грн.

Свої зобов'язання відповідачі не виконали, чим відповідно надали право позивачу пред'явити до відповідачів вимогу про дострокове примусове стягнення заборгованості з погашення кредиту, відсотків та штрафних санкцій в судовому порядку.

Крім того, до суду першої надійшла заява позивача у якій він просить забезпечити позов, а саме: зобов'язати відповідачів передати ПАТ «Марфін Банк» на відповідальне зберігання предмет іпотеки за договором іпотеки № 00668-СР від 30 травня 2008 року, а саме: нежитлові приміщення, літ. Г-3, загальною площею 379,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належить по ? частині ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом вилучення майна.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 31 січня 2018 рокузаяву ПАТ «Марфін Банк» про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передати ПАТ «Марфін Банк» на відповідальне зберігання предмет іпотеки за договором іпотеки № 00668-СР від 30 травня 2008 року, а саме: нежитлові приміщення, літ. Г-3, загальною площею 379,1 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належить по 1/2 частині ОСОБА_2 та ОСОБА_3, шляхом вилучення даного майна.

Із ухвалою про забезпечення позову не погодилась ОСОБА_2 яка її оскаржила, у апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 31 січня 2918 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ПАТ «Марфін Банк» про забезпечення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вжиті заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання ОСОБА_2 та її представник не з'явилися, будучи повідомлені про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що мано, а саме: нежитлові приміщення розташовані за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться в іпотеці та на них може бути звернуто стягнення.

Проте, колегія суддів не може погодитися із таким висновком виходячи із наступного.

За правилами ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як визначено п. 7 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Як вбачається із заявлених позовних вимог позивач звернувся із позовом про стягнення грошових коштів, а не звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто, вищевказане майно, що перебуває в іпотеці не являється предметом спору за даним позовом, а вид забезпечення позову не відповідає позовним вимогам.

Крім того, позивачем не надано жодних переконливих доказів, що у разі не передачі майна позивачу виконання рішення суду буде ускладнено чи виконання його стане неможливим.

За вказаних обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, із ухвалення постанови про відмову у задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 31 січня 2018 року - скасувати.

У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 25 липня 2018 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: Ю.В. Дряниця

С.Б. Бутенко