Справа № 199/948/18
(2/199/1244/18)
РІШЕННЯ

Іменем України

27.06.2018 м. Дніпро

справа №199/948/18

провадження № 2/199/1244/18

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

за участю секретаря Терентієвої Я.О.,

за участю учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначивши, що 30 вересня 2011 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 20 000,00 грн.

Позичальник зобовязання за кредитним договором не виконує, в звязку з чим станом на 30 листопада 2017 року виникла заборгованість в розмірі 117 000,00 грн., яку позивач, а також судові витрати, просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 02 березня 2018 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

27 червня 2018 року справу розглянуто та ухвалено рішення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Так, справа по суті розглянута поза строки встановлені ЦПК України у звязку із складністю справи, а саме обсягом доказів по справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала. Зокрема зазначила, що відповідно до виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима з кредитної картки «Універсальна 55 днів», оскільки проведення операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач постійно користувався карткою протягом тривалого часу, а також частково сплачував заборгованість за договором. Щодо наданих відповідачем заперечень на позов, представник позивача зазначив, що користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору. Відповідно по зазначеному договору відкрито картковий рахунок, встановлено ліміт на картку, видано картку, а сума обовязкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Відповідно до п.2.1.1.1.12 у разі закінчення строку дії карта продовжується Банком на новий строк. Відповідачу неодноразово видавалася картка з новим строком дії. Також зазначила, що сума заборгованості відрізняється від встановленого на карту ліміту, через те, що відповідач користувався овердрафтом.

Стосовно реструктуризації заборгованості, на яку посилається відповідач в своїх запереченнях, представник позивача пояснив, що це право Банку, а не його обовязок, а тому відповідачу було відмовлено у реструктуризації боргу.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечував, підтримавши наданий суду відзив та заперечення на позов. Зокрема зазначив, що він скористався кредитною карткою «Універсальна-Gold» та 15 листопада 2013 року придбав планшет, останній платіж по кредиту ним було зроблено 15 травня 2014 року. Після чого в травні 2015 року він потрапив в автомобільну аварію внаслідок чого тривалий час перебував на лікуванні в лікарні ім. Мечникова. 29 січня 2016 року він звернувся з письмовою заявою до Голови правління КБ «Приватбанк» з проханням укласти з ним договір про реструктуризацію заборгованості, утім відповіді ним отримано не було. Згідно розрахунку заборгованості на 30.09.2011 відкрита була тільки одна кредитна картка № 4149 **** **** 3089, на якій, згідно того ж розрахунку зазначена заборгованість на суму 4,552.57 грн., що не відповідає фактичним обставинам, на які Позивач посилається як на підставу позовних вимог. З розрахунку заборгованості та інших доказів не вдається можливим визначити розмір встановленого кредитного ліміту, оскільки згідно Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку кредитний ліміт не змінювався, проте у відповідності до розрахунку заборгованості в різні періоди обсяг кредитних коштів, які дозволяв використовувати Позивач, значно перевищував встановлений кредитний ліміт, що може свідчити про наявність розбіжностей у наданих позивачем доказах, а також про невідповідність висновків Позивача щодо наявності на 11.01.2018 заборгованості в розмірі 117 000 грн. дійсній сумі заборгованості, яка за підрахунками Відповідача є значно меншою. Згідно позову, заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.09.2011 у розмірі 117000,00 грн. станом на 30.09.2011 складається з: 19669,01 грн. - заборгованість за кредитом; 97330,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Згідно розрахунку заборгованості Відповідачу було нараховано 2700 грн. штрафу за прострочку по кредиту та пеню за прострочку по кредиту у розмірі - 1700 грн., що не відповідає вимогам ст.549 ЦК України. Згідно виписки по рахунку, Відповідачу було нараховано щомісячну комісію за обслуговування у розмірі 20 грн. у продовж 30 місяців, що становить - 600 грн., проте у кредитному договорі Позивач не зазначає, які саме послуги за вказану комісію надаються Відповідачу. Крім того, відповідач просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог, про що надав відповідну заяву та просив у позові відмовити.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 30 вересня 2011 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 20 000,00 грн.

При укладенні вищевказаного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 30 вересня 2011 року станом на 30 листопада 2017 року відповідач має заборгованість в розмірі 117000 грн., яка складається з - 19669,01 грн. заборгованості за кредитом; 97330,99 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом.

Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обовязок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається в письмовій формі.

За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач ОСОБА_2 користується кредитною карткою, що спростовує його доводи про останній платіж 15 травня 2014 року (а.с.57-69,88-103), які було досліджено в судовому засіданні і не спростовано відповідачем. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_2 визнав, що користувався кредитною карткою, але захворів, у звязку з чим тривалий час не сплачував заборгованість, а тому було нараховано відсотки.

Посилання відповідача на неправомірне нарахування Банком комісій, суд не може взяти до уваги, оскільки позивачем не заявлено позовні вимоги щодо стягнення штрафів або комісій з відповідача.

Враховуючи наведене, те, що сума заборгованості відповідачем не спростована належними доказами, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 19669,01 грн. заборгованість за кредитом; 97330,99 грн. нараховано відсотків за користування кредитом, а всього 117 000 грн. 00 коп., яка виникла станом на 30.11.2017.

Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, місце знаходження вул. Грушевського, 1Д в м. Києві, 01001 ) до ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_1, місце проживання - АДРЕСА_1, 49026) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_1, місце проживання - АДРЕСА_2, 49026) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: вулиця Грушевського,1Д в м. Києві, 01001) заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.09.2011, яка виникла станом на 30.11.2017 та складається з: 19669,01 грн. заборгованість за кредитом; 97330,99 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, а всього 117 000 (сто сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_1, місце проживання - АДРЕСА_2, 49026) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: вулиця Грушевського,1Д в м. Києві, 01001) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Суддя О.Б.Подорець