Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1137/18

10 жовтня 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Флоряк Д.В.

секретаря Буратчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації, як представник органу опіки та піклування, про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання такими, що втратили право користування житлом та виселення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом - домоволодінням АДРЕСА_1, шляхом визнання їх такими, що втратили право користування житлом та виселення без надання іншого житла.

Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить домоволодіння АДРЕСА_1. У даному домоволодінні, окрім неї, також зареєстровані її мама ОСОБА_4, сестра ОСОБА_3 та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх малолітні діти ОСОБА_5, 2010 року народження та ОСОБА_6, 2012 року народження, що підтверджується довідкою про склад сім'ї. Зазначає, що відповідачі у спірному домоволодінні не проживають з 2012 року, оскільки виїхали за межі України в Канаду і на даний час проживають там, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання №772 від 22.05.2018 року. В будинку відсутні особисті речі відповідачів та засоби першої необхідності, за комунальні послуги не сплачують, витрат по утриманню житлового будинку не несуть. А тому вона змушена звернутися із позовом в суд. Просить усунути перешкоди в користуванні нею домоволодінням по АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом та виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, їх малолітніх дітей ОСОБА_5, 2010 року народження та ОСОБА_6, 2012 року народження із вказаного домоволодіння, яке належить їй на праві власності, без надання іншого житла.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 03.10.2018року по даній справі залучено службу у справах дітей Надвірнянської РДА, як представника органу опіки та піклування в якості третьої особи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання подала заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримала повністю з підстав, наведених в позовній заяві, просить позов задоволити, а справу розглянути по суті в її відсутність.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 не з"явилися, подали суду заяви, в яких не заперечують щодо задоволення позовної заяви ОСОБА_1 просять справу розглянути по суті в їх відсутність.

Представник третьої особи служба у справах дітей Надвірнянської РДА також подала суду заяву, в якій просить справу розглянути по суті в їх відсутність, рішення по даній справі просить прийняти згідно чинного Законодавства України.

Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України, які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Положенням ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності домоволодіння АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 липня 2014 року.(а.с.6)

Таким чином домоволодіння АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю, а є власністю позивача, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.07.2014 року. (а.с.7)

У домоволодінні АДРЕСА_1, крім позивача також зареєстровані її мама ОСОБА_4, сестра ОСОБА_3, відповідачі: син сестри ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_3 та їх малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується довідкою КП "Надвірнянський житловик" від 21 травня 2018 року №837. (а.с.9)

Однак, судом встановлено, що відповідачі у спірному домоволодінні не проживають з 2012 року, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання №772 від 22 травня 2018 року, виданого депутатом Надвірнянської міської ради.(а.с.10), з того часу проживають за межами держави в Канаді. Даний факт ними не заперечується.

Відповідно до ст. 41 Контитутції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності е непорушним.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вирішуючи позов, суд погодився з доводами позивача про те, що вона не може здійснити своє право власності і розпорядитися належним її майном, так як в належному їй житлі залишилися зареєстрованими відповідачі.

Згідно ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України)

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Підстави позбавлення члена сім"ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України.

Ч.2 ст.405 ЦК України передбачає, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Дослідивши всі наявні докази по справі, суд прийшов до переконання, що визнання відповідачів таким, що втратили право на користування спірним житлом не завдасть істотної шкоди їх інтересам та не порушить їх права.

Спірне житло не є власністю відповідачів та належить в цілому на праві приватної власності позивачу по справі ОСОБА_1

Судом встановлено, що понад установлений законом строк ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_3 та їх малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в спірному житлі не мешкають, не отримують кореспонденцію за даною адресою, особистих речей у житлі не мають, участі у витратах по утриманню житла не приймають, спірним житлом не цікавляться, перепон у користуванні житлом їм ніхто не чинив, з будь-якими вимогами про усунення перешкод в користуванні цим майном в установленому законом порядку вон не зверталися.

Такими чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про не проживання ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у спірному житлі понад установлений законом строк, та беручи до уваги те, що протилежного належними в розумінні ЦПК України доказами відповідачами не доведено, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову в частині визнання їх такими, що втратили право на користування спірним житлом.

Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Частиною 3 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Тому стосовно вимоги позивача про виселення відповідачів із спірного житла - домоволодіння АДРЕСА_1, то в даному випадку суд вважає дану позовну вимогу безпідставною, оскільки як достовірно встановлено судом та не заперечується самими сторонами справі, відповідачі з 2012 року вже не проживають в даному житловому будинку, а тому їх виселення є недоцільним.

Таким чином, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

На підставі наведеного, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст.109,150 ЖК України, керуючись ст.ст. 4, 19, 223, 247, 248 ,259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, їх малолітніх дітей ОСОБА_5, 2010 року народження та ОСОБА_6, 2012 року народження, такими, що втратили право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1, яке належить на праві власності ОСОБА_1.

В решта позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Флоряк Д.В.