КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

справа № 757/21413/17-ц

провадження № 22-ц/796/1338/2018

10 жовтня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Кирилюк Г.М., вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження у цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка В.С. про забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка В.С. до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 року у складі судді Бортницької В.В.,

встановив:

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка В.С. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: м. Київ, вул. Пирятинська, буд. 10А.

На вказану ухвалу суду особа, яка не брала участі у справі -ОСОБА_5 18 липня 2018 року подала апеляційну скаргу та просила поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що про оскаржувану ухвалу суду від 13 травня 2017 року вона дізналась 03 травня 2018 року з Єдиного реєстру судових рішень.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року зазначені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані неповажними, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме зазначення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 3 жовтня 2018 дану справу призначено судді-доповідачу Кирилюк Г.М.

Судді, які входять до складу колегії: Кирилюк Г.М.- головуючий суддя, Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження, суд виходить з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 вересня 2018 року ОСОБА_5 отримала копію ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.9, т.2).

Станом на 10 жовтня 2018 року заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження від ОСОБА_5 не надходило.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13).

Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими непереборними обставинами.

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою.

Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення (пункт 52 рішення).

За цих підстав Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (пункт 53 цього ж рішення).

Аналогічні висновки містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99) та у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 серпня 2017 року у справі №6-577цс17.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Крім того, як наголошує у своїх рішенням Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку встановленому статтею 358 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного та тієї обставини, що з дня, коли апелянт дізнався про оскаржувану ухвалу суду першої інстанції і до моменту звернення з апеляційною скаргою минуло більше трьох місяців, клопотання ОСОБА_5про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, застосування положень ст.357 ЦПК України до апеляційної скарги не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.

Керуючись ч. 4 ст. 357, п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 року.

У відкритті апеляційного провадження усправі за заявою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка В.С. про забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка В.С. до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2018 року.

Суддя: