Ухвала

25 січня 2019 року

м. Київ

справа № 759/10772/17

провадження № 61-734ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, подану адвокатом Полонським Олександром Юрійовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання транзакцій недійсними та повернення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила визнати недійсними транзакції щодо переказу коштів 26 травня 2017 року в межах кредитного ліміту, встановленого без її згоди, з карткового рахунку за платіжною карткою «Універсальна Gold» № НОМЕР_1 у розмірах 2 799,80 грн, 2 919,80 грн, 11 647, 17 грн, загальною сумою 17 366,77 грн, та зобов'язати відповідача повернути кошти на кредитний картковий рахунок; скасувати нараховані відсотки за користування наданими кредитними коштами, отриманими в межах встановленого кредитного ліміту по зазначеному картковому рахунку та штрафні санкції (штраф, пеня) і комісійні нарахування, здійснені внаслідок безпідставного нарахування кредитної заборгованості, а також нараховані щомісячні платежі за сервісом «Оплата частинами».

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано транзакції ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо переказу коштів від 26 травня 2017 року в межах збільшеного кредитного ліміту, встановленого без згоди ОСОБА_1 з карткового рахунку за платіжною картою «Універсальна GOLD» № НОМЕР_1 у розмірах 15 000,00 грн недійсними.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судового збору.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

27 грудня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 через адвоката Полонського О. Ю. направила касаційну скаргу на зазначену постанову апеляційного суду, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі є визнання недійсними транзакції щодо переказу коштів на загальну суму 17 366,77 грн, зобов'язання відповідача повернути кошти на кредитний картковий рахунок, скасування нарахованих відсотків за користування наданими кредитними коштами та інших платежів.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2018 року становить 881 000 грн.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 через адвоката Полонського О. Ю. подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою адвокатом Полонським Олександром Юрійовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання транзакцій недійсними та повернення коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько