КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2852/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року,

встановив:

у вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором від 11.01.2013 в сумі 26 241 грн. 64 коп. і стягнути на його користь судовий збір в сумі 1 600 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача - Литвиненко О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення - про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що 11.01.2013 з ОСОБА_3 було укладено Договір, за умовами якого їй було надано кредит в сумі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою 30% річних за користування кредитом. Оскільки відповідач не сплачувала щомісячних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування, утворилась заборгованість по тілу кредиту в сумі 790 грн. 61 коп., заборгованість по процентам в сумі 20 075 грн. 21 коп., заборгованість по пені та комісії - 3 650 грн. 03 коп., штрафу у фіксованій частині - 500 грн. та у процентній частині - 1 255 грн. 79 коп., а в загальній сумі - 26 241 грн. 64 коп., яку позивач просив стягнути на його користь, а також суму сплаченого судового збору - 1 600 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факт отримання відповідачем картки, тип та строк дії картки, відкриття рахунку на ім'я відповідача, доказів про оформлення та ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Пам'ятки клієнта та Тарифів.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки зроблений з дотриманням норм матеріального і процесуального права та відповідає встановленим по справі обставинам.

Як видно з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду посилався на факт укладення з відповідачем 11.01.2013 Договору, за якими їй було видано картку з встановленим лімітом кредитування в сумі 800 грн. При цьому позивачем на підтвердження вказаної обставини було надано світлокопію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку в якій вказуються анкетні дані про особу ОСОБА_3 та зроблена відмітка про її бажання оформити на своє ім'я картку «Універсальна» з кредитним лімітом 1 000 грн. (а/с 5), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» без зазначення періоду їх дії, та відмітки про ознайомлення позичальника з ним, а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затвердженим наказом від 06.03.2010, світлокопія паспорту ОСОБА_3, а також Відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, Банківська ліцензія,

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В ч. 1 ст. 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

За положеннями чч. 1 та 2 ст. 641 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з чч.1 і 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що при підписанні Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на яку позивач посилається як доказ укладення з відповідачем Кредитного договору, працівником банку не було надано Довідку про строк кредитування, порядок його погашення, розмір процентів за користування коштами та штрафних санкцій, які є істотними умовами кредитного договору. Даних про кредитну картку, яку було видано ОСОБА_3 в Анкеті-заяві також не зазначено.

Посилання позивача на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який був доданий до позовної заяви, не є належним доказом по справі, оскільки він не містить дати та підпису відповідача про ознайомлення. Вказаний Витяг містить Тарифи обслуговування чотирьох видів карток «Універсальна»: «30 днів пільгового періоду», «55 днів пільгового періоду», «Contract» та «Gold», тоді як позивач не зазначає, якого виду картка була надана позичальнику. Крім того, вказаний Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток не міг існувати станом на 11.01.2013, оскільки в ньому зазначається про зміну процентної ставки та Тарифу з 01.04.2014 та з 01.04.2015 як про події, що вже відбулись (а/с 6, на зворотному боці).

Додатково до матеріалів справи при розгляді справи в суді першої інстанції представником позивача було додано лише Розрахунок заборгованості, який повністю відтворює дані, які містяться в Розрахунку, доданому до позовної заяви. Вказані Розрахунки містять відтиск печатки банку та підпис особи, без значення даних про особу та займаної посади. До апеляційної скарги представником позивача було додано Виписку про рух коштів за карткою НОМЕР_1 , виконаному за період з 18.04.2013 по 19.09.2018, який не підписаний уповноваженою особою банку, а містить лише відтиск печатки «Для документів» та «ПАТ КБ «Приватбанк» згідно з оригіналом».

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов'язків, далі - Закон про бухгалтерський облік). Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

З огляду на викладене, Виписка про рух коштів по рахунку не може бути визнана первинним документом, що підтверджує як розмір та порядок нарахування заборгованості, так і факт укладення між сторонами Кредитного договору.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доказів про укладення між сторонами договору про надання банківських послуг не надано.

Відповідно до ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи, висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам, норми матеріального права були правильно застосовані при дотриманні норм процесуального права, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - ЛитвиненкоОлени Леонідівни залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді