Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 132/1142/16-ц

провадження № 61-16358св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»,

представник відповідача - Перков Георгій Олександрович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2016 року в складі судді Павленко І. В. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Копаничук С. Г.,

Оніщука В. В., Марчук В. С.,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі -

ТОВ «ЛК «Ваш Авто») про захист прав споживачів та застосування наслідків недійсного правочину.

Позовна заява мотивована тим, що 02 квітня 2016 року між ним та

ТОВ «ЛК «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 003959, за умовами якого предметом лізингу, на його думку, мав стати автомобіль марки «Renault Sandero Stepwey», вартістю 193 250,00 грн та за умовами якого він здійснив платіж у розмірі 100 000,00 грн. Позивач вважав вказаний договір недійсним, оскільки умови договору є несправедливими та порушують його права, як споживача.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2, просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу від 02 квітня 2016 року № 003959 та застосувати наслідки недійсності правочину.

Заочним рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області

від 06 лютого 2017 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 02 квітня 2016 року

№ 003959, укладений між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_2

Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 100 000,00 грн сплачених на виконання договору фінансового лізингу від 02 квітня 2016 року № 003959.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що є правові підстави для визнання договору недійсним та стягнення сплачених відповідно до нього грошових коштів, оскільки оскаржуваний договір нотаріально не посвідчений та його умови, відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливими, можлива зміна яких зумовить зміну інших істотних положень договору.

У березні 2017 року ТОВ «ЛК «Ваш Авто» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки усім доказам наявним у матеріалах справи. Оскаржуваний договір не містить несправедливих умов, а висновки судів про зворотне, є безпідставними, оскільки при підписанні договору у позивача не виникло питань про обсяг своїх прав та обов'язків, з якими він повністю погодився, що засвідчив своїм підписом. Разом з тим, висновки суду, про те, що договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню є безпідставними, оскільки на час підписання договору непрямого лізингу транспортний засіб лізингоодержувачу не передавався, а тому у відповідності до вимог статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладено у простій письмовій формі, без обов'язкового нотаріального посвідчення.

02 червня 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 02 квітня 2016 року між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_2 укладеного договір фінансового лізингу № 003959, відповідно до умов якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - транспортний засіб «Renault Sandero Stepwey», вартістю 193 250,00 грн у власність та передати його у користування лізингоодержувача на умовах, передбачених цим договором.

У цей же день ОСОБА_2 сплатив адміністративний платіж у розмірі 100 000 грн відповідно до умов договору фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 12.1 договору лізингу, лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені у пункті 1.7, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати договір за власним бажанням. У такому випадку поверненню підлягає 60 % від сплаченого авансового платежу та частини авансових платежів, 40 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Відносини, що виникають у зв'язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до частини другої статті 18 цього Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Пунктом 4 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до несправедливих умов відноситься, зокрема, і надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Відповідно до пунктів 10 13 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до несправедливих умов договору відносяться: установлення обов'язкових для споживача умов, з яких він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Таким чином, умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України

від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), встановивши, відсутність нотаріального посвідчення договору та порушення щодо позбавлення можливості ознайомлення на момент підписання договору фінансового лізингу з його умовами, встановлення жорсткої відповідальності лише споживача за порушення умов договору, усунення відповідача від відповідальності, відсутність у споживача права вимоги на дострокове розірвання договору, покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, надання лізингодавцю права на неповернення суми комісії за організацію договору, у випадку дострокового розірвання договору та те, що умови договору лізингу, відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, його наслідком є дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання договору недійсним та стягнення сплачених відповідно до нього грошових коштів.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені ТОВ «ЛК «Ваш Авто» у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Враховуючи те, що спір по суті судами першої та апеляційної інстанцій вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року зупинено виконання заочного рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2016 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Питання щодо відстрочення сплати судового збору врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою (у редакції, чинній станом на час подання касаційної скарги та заяви), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки ТОВ «ЛК «Ваш Авто» ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, тому з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» підлягає стягненню судовий збір у сумі 1200,00 грн за подання касаційної скарги.

Стягнення необхідно здійснити за такими реквізитами: отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі; р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: 6007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207, ідентифікаційний код, а за його відсутності у зв'язку з релігійними переконаннями, зазначаються паспортні дані; судовий збір за подання касаційної скарги у справі за позовом ______ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Верховний Суд (назва суду, де розглядається справа).

Керуючись статтею 8 Закону України «Про судовий збір», статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» залишити без задоволення.

Заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2016 року.

У порядку розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» судовий збір у сумі 1200,00 грн за подання касаційної скарги на заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року.

Стягнення здійснити за такими реквізитами: отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі; р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: 6007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207, ідентифікаційний код, а за його відсутності у зв'язку з релігійними переконаннями, зазначаються паспортні дані; судовий збір за подання касаційної скарги у справі за позовом ______ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Верховний Суд (назва суду, де розглядається справа).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат