Постанова

Іменем України

27 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 314/4323/16-ц

провадження № 61-1722св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Антонівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області,

треті особи: ОСОБА_6, Орендне підприємство Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, відділ Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року у складі судді Капітонової Є. М. та на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року у складі суддів: Кримської О. М., Гончар М. С., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету районної ради та визнання недійсним і скасування свідоцтва про право приватної власності.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з дитинства проживала разом із бабусею у житловому будинку АДРЕСА_1. В подальшому, коли вона стала дорослою і мала свій дохід, вона разом з бабусею побудували новий будинок замість старого, господарські будівлі та інші споруди. Вважала, що новозбудований будинок нею та бабусею з усіма господарськими будівлями та спорудами належав бабусі на праві власності, і вона отримає цей будинок у спадщину після смерті бабусі. Згодом, 15 жовтня 1974 року бабуся померла, а будинок з господарськими будівлями і спорудами у якому вона проживала разом із бабусею, на підставі рішення виконкому ВільнянськоїРади народних депутатів Запорізької області від 01 березня 1990 року оформила її мати ОСОБА_7 На підставі вказаного рішення 10 квітня 1990 року Антонівська сільська рада народних депутатів Вільнянського району Запорізької області видала ОСОБА_7, як голові колгоспного двору свідоцтво про право приватної власності. У подальшому, після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 вказане спірне майно у порядку спадкування перейшло у власність до ОСОБА_4, яке на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 2016 року вона відчужила ОСОБА_6

Враховуючи викладені обставини та посилаючись на незаконність набуття її матір'ю права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, ОСОБА_4 просила суд визнати недійсним та скасувати рішення виконкому Вільнянської Ради народних депутатів від 01 березня 1990 року № 60 про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за її матір'ю ОСОБА_7, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 10 квітня 1990 року про право приватної власності ОСОБА_7 на вказаний будинок, видане Антонівською сільською радою народних депутатів Запорізької області.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, оскільки позивачем не обґрунтовано і не доведено її участі у веденні спільного господарства колгоспного двору.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, оскільки суди вирішуючи спір не встановили обставини, які мають значення для справи, висновки судів не обґрунтовані.

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Вільнянського районного суду Запорізької області зазначену справу.

20 березня 2018 року зазначена справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

На час попереднього розгляду колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційної скарги ОСОБА_4 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року відзиви не надходили.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 10 квітня 1990 року на підставі рішення виконкому Вільнянської районної ради народних депутатів від 01 березня 1990 року №60 Антонівською сільською радою народних депутатів Запорізької області ОСОБА_7 як голові колгоспного двору видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1, в якому вона проживала з 1931 року.

Згідно з витягів книги погосподарського обліку за 1986 - 1991 роки головою колгоспного господарства в ці роки зазначено ОСОБА_7 Інших членів колгоспного господарства не зазначено.

ОСОБА_7 будучи головою колгоспного двору, за яким обліковувався спірний житловий будинок, та в передбаченому статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року порядку набула право власності на це майно.

У рішенні Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 липня 2017 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_4, Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про встановлення факту проживання однією сім'єю, скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності на спадщину надана правова оцінка обставинам правомірності набуття ОСОБА_7 права власності на спірний будинок. Вирішуючи спір суди дійшли висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

В обгрунтування своїх доводів позивач посилається на те, що у 1984 році разом із своєю родиною виїхала із спірного будинку до смт. Миколаївка, де і проживає по теперішній час, проте постійно брала участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, а отже мала всі права для участі у отриманні права сумісної власності на житло, яке належало колгоспному двору за адресою: будинок АДРЕСА_1.

На підтвердження своєї участі у веденні спільного господарства посилається на показання свідків про її участь у будівництві жилого будинку у 1965 році, що відбувалося до її переїзду та не є тотожним, періоду ведення спільного господарства з 1984 року по 1991 рік.

Інших належних та допустимих доказів участі у веденні спільного господарства колгоспного двору позивач суду не надала.

Виходячи із встановлених обставин, на підставі наданих сторонами доказів, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права, що виходять за межі компетенції касаційного суду.

Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат