КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2305/2018 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальний поліс» - адвоката Сидоренка Олександра Олександровича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальний поліс», третя особа: відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» про стягнення страхового відшкодування,

встановив:

В квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ПрАТ «СК «Універсальний поліс» про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 квітня 2017 року між Відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія Універсальний поліс» було укладено договір особистого обов'язкового страхування працівників відомчої та місцевої пожежної охорони членів добровільних пожежних дружин (команд) №41/1062.

Відповідно до п.1.2 договору - предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю застрахованих осіб, зазначених у списку, що є додатком 1 до договору, зокрема ОСОБА_4.

05 травня 2017 року сталася лісова пожежа у молоднику (порода сосна) в кварталі 14 відділ 13 Боярського лісництва.

Під час оборювання (створення мінеральної смуги) діючої лісової пожежі тракторист ОСОБА_4, отримав опіки тіла не сумісні з життям та помер.

24 травня 2017 року позивач звернулася до державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті її сина ОСОБА_4

Керуючись умовами договору про страхування, як спадкоємець застрахованої особи ОСОБА_3 звернулася в листопаді 2017 р. із відповідною заявою про страхову виплату до відповідача, на що отримала письмову відмову.

В лютому 2018 року позивачка повторно звернулася до відповідача з листом-претензією з вимогою щодо страхової виплати.

Листом №11/03-18 від 02 березня 2018 року відповідач повідомив, що рішення ПрАТ «СК «Універсальний поліс» щодо виплати страхової суми залишається без змін.

Позивач вважає, що дії відповідача не відповідають умовам договору страхування та суперечить чинному законодавству, у зв'язку з чим, звернулася до суду за захистом своїх прав.

Просила суд, стягнути з відповідача на її користь страхову виплату у розмірі 663 000 грн., три відсотки річних у розмірі 5 721 грн., інфляційні збитки у розмірі 23 205 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2018 року, позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «СК «Універсальний поліс» подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовувало тим, що суд першої інстанції поверхнево проаналізував додані до матеріалів справи Інструкцію з охорони праці «При гасінні лісових пожеж» №368, затверджену Наказом Директора ВП НУБіП «Боярська ЛДС» у редакції від 03 січня 2017 року №15-0, Інструкцію «З охорони праці для тракториста» №284, затверджену Наказом директора ВП НУБіП «Боярська ЛДС» у редакції від 03 січня 2017 року №15-0, Посадову інструкцію пожежного-рятувальника, Положення про добровільну пожежну охорону відокремленого підрозділу НУ біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція», не повно врахував висновки, викладені у Акті №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, складений Комісією з спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 05 травня 2017 року, та Акті проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 05 травня 2017 року, від 19 жовтня 2017 року.

Суд першої інстанції, посилаючись на висновок Комісії, утвореної Наказом від 12 травня 2017 року №89-Р Головного управління Держпраці в Київській області, що викладений у Акті від 19 жовтня 2017 року, не врахував та не відобразив у рішенні, що серед іншого Комісією встановлено, що виконуючи несанкціоновані роботи з оборювання діючої лісової пожежі, ОСОБА_4 порушено п.11.3.3 Правил охорони праці для працівників лісового господарства та лісової промисловості, п.3.4 Інструкції з охорони праці «При гасінні лісових пожеж» №368, затвердженої Наказом Директора ВП НУБіП «Боярська ЛДС» у редакції від 03 січня 2017 року №15-0, п.3.3.1 та п.3.3.2 Інструкції «З охорони праці для тракториста» №284, затвердженої Наказом Директора ВП НУБіП «Боярська ЛДС» у редакції від 03 січня 2017 року №15-0.

Відповідно до п.п.1.6.2 п.1.6 Інструкції №284, тракторист повинен виконувати тільки ту роботу, яка доручена керівником та по якій проінструктований, а однією з вимог безпеки перед початком роботи для тракториста є одержання завдання від керівника робіт.

Тобто, мета знаходження трактора з плугом ПКЛ-70 на місці лісової пожежі - це під керівництвом лісничого здійснення оборювання запобіганням розповсюдженню територіально лісової пожежі.

Будь-які розпорядження лісничого, зокрема щодо здійснення заїзду в лісовий масив ОСОБА_4 не надавалися.

Дії ОСОБА_4 з локалізації пожежі всупереч Інструкціям №284 та №368, а також посадової інструкції, здійснювалися ним самовільно, тому, на переконання відповідача таку подію не можна класифікувати як страховий випадок.

Просив, скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 подала відзив, який обґрунтовувала тим, що статус застрахованої особи ОСОБА_4 набув після 18 квітня 2017 року коли між Відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» та апелянтом було укладено Договір особистого обов'язкового страхування працівників відомчої та місцевої пожежної охорони членів добровільних пожежних дружин №41/1062 та третя особа перерахувала апелянту страхові платежі за всіх свої працівників.

Відповідно до п.1.2 Договору - предметом Договору є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю застрахованих осіб, зазначених у списку, що є Додатком 1 до Договору, зокрема, ОСОБА_4

Тобто, ОСОБА_4 перебував в статусі застрахованої особи протягом всього строку дії Договору.

В Акті розслідування від 24 жовтня 2017 року чітко вбачається, що нещасний випадок з ОСОБА_4 стався в робочий час, згідно правил внутрішнього трудового розпорядку, при виконанні ним трудових обов'язків, згідно Наказу по підприємству від 06 березня 2017 року №34-О, наказу по підприємству від 09 березня 2017 року №35-О та наказу по підприємству від 20 березня 2017 року №38-О.

Наполягає, що 05 травня 2017 року в робочий час о 14:00 год. ОСОБА_4 виконував свої трудові обов'язки щодо гасіння лісової пожежі згідно з наказом від 20 березня 2017 року №38-О «про створення пожежних команд добровільної пожежної охорони», та будь-яких інших додаткових наказів або доручень йому не було потрібно.

Просила, залишити рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу ПрАТ «СК «»Універсальний поліс» без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 квітня 2017 року між Відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія Універсальний поліс» було укладено договір особистого обов'язкового страхування працівників відомчої та місцевої пожежної охорони членів добровільних пожежних дружин (команд) №41/1062.

Відповідно до п.1.2 договору - предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю застрахованих осіб, зазначених у списку, що є додатком 1 до договору.

Згідно із додатком 1 договору страхування, страхуванню підлягав ОСОБА_4, страхова сума 663 000 грн.

Відповідно до акту №1 від 05 травня 2017 року сталася лісова пожежа у молоднику (порода сосна) в кварталі 14 відділ 13 Боярського лісництва. Під час оборювання (створення мінеральної смуги) діючої лісової пожежі тракторист ОСОБА_4, потрапив в небезпечну зону сильного задимлення, що спричинило нульову видимість. Під час переміщення в такій ситуації, трактор переднім колесом заїхав на дерево сосни та зупинився з подальшим блокуванням дверей кабіни трактора по насадження сосни, що спричинило втрату часу ОСОБА_4 покинути кабіну трактора, під час чого він отримав опіки тіла. Безпосередні свідки нещасного випадку відсутні. ОСОБА_4, тракторист Боярського лісництва ВП НУБіП України «Боярська ЛДС» виконував несанкціоновані роботи з оборювання (створення мінеральної смуги) діючої лісової пожежі.

Згідно із Лікарським свідоцтвом про смерть №1160 від 11 травня 2017 року, причина смерті ОСОБА_4, опіки полум'ям 2-3 ступеню, приблизно 85% поверхні тіла.

Актом від 24 жовтня 2017 року проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 05 травня 2017 року о 14 год. 00 хв., комісія утворена наказом від 12 травня 2017 року №89-Р Головного управління Держпраці у Київській області, прийшла до висновку, що даний нещасний випадок трапився з трактористом ВП НУБіП України «Боярська ЛДС» ОСОБА_4 в робочий час, згідно правил внутрішнього трудового розпорядку, при виконанні ним трудових обов'язків, згідно наказу по підприємству від 06 березня 2017 року №34-О, наказу по підприємству від 09 березня 2017 року №35-О та наказу по підприємству від 20 березня 2017 року №38-О.

Спеціальна комісія на підставі п.п.2 п.15 «Правил розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затвердженого КМУ від 30 листопада 2011 року №1232 вважає даний нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, на нього складено акт за формою Н-2 та зареєстровано в ВП НУБіП України «Боярська ЛДС».

ОСОБА_4, тракторист Боярського лісництва ВП НУБіП України «Боярська ЛДС» виконував несанкціоновані роботи з оборювання (створення мінеральної смуги) діючої лісової пожежі.

Відповідно до наказу №38-О від 20 березня 2017 року на пожежонебезпечний період 2017 року, для забезпечення оперативних дій з локалізації та ліквідації лісових пожеж, створено пожежні підрозділи добровільно пожежної охорони - пожежні команди в складі підрозділу Боярське лісництво, до складу якої входив ОСОБА_4 - пожежний-рятувальний, тракторист.

24 травня 2017 року позивач звернулася до державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті її сина ОСОБА_4

Керуючись умовами договору про страхування, як спадкоємець застрахованої особи ОСОБА_3 звернулася в листопаді 2017 року із відповідною заявою про страхову виплату до відповідача.

Листом №93/12-17 від 15 грудня 2017 року ПрАТ «СК «Універсальний поліс» відмовило позивачу у страховій виплаті, посилаючись на те, що дії тракториста ОСОБА_4 щодо створення мінеральної смуги є несанкціоновані, а функції з гасіння пожежі чи ліквідації наслідків пожежі він міг виконувати лише за наказом керівництва, якого він не отримував, а тому відсутні підстави для виплати страхової суми.

15 лютому 2018 року позивачка повторно звернулася до відповідача листом-претензією з вимогою щодо страхової виплати.

Листом №11/03-18 від 02 березня 2018 року відповідач повідомив, що рішення ПрАТ «СК «Уніполіс» щодо виплати страхової суми залишається без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування є незаконною, а оскільки відповідач в порушення вимог договору не здійснив страхової виплати, з останнього підлягає стягненню три проценти річних та інфляційні збитки.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.979 ЦК України та ст.16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст.980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування).

Статтею 8 Закону України «Про страхування», визначено термін Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п.п.2.1.1. п.2.1 договору від 18 квітня 2017 року страховими випадками є: загибель або смерть застрахованої особи, що настала під час ліквідації пожежі або наслідків аварії застрахованою особою, яка виконувала свої обов'язки згідно з наказом або дорученням.

За правилами ст.26 Закону України «Про страхування», підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Згідно із п.п.2.1.3 п.2.1 договору від 18 квітня 2017 року підставою для відмови у виплаті страхових сум є:

застрахований надав страховику свідомо неправильну інформацію; страховий випадок стався, коли застрахований перебував у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп'яніння, що документально підтверджується у встановленому законом порядку, страховий випадок стався, внаслідок дій, не пов'язаних із гасінням пожеж чи ліквідацією наслідків аварії.

Перелік підстав для відмови у виплаті страхових сум визначений договором від 18 квітня 2017 року та Положенням є вичерпним, а тому твердження відповідача щодо відмови у виплаті страхової суми, у зв'язку з тим, що дії тракториста ОСОБА_4 щодо створення мінералізованої смуги є несанкціоновані, а функції з гасіння пожежі чи ліквідації наслідків пожежі він міг виконувати лише за наказом керівництва, якого він не отримував, є необґрунтованими, оскільки страховим договором не передбачено такої підстави для відмови у страховій виплаті, а страховий випадок під час якого загинув ОСОБА_4 настав саме під час ліквідації пожежі.

Відповідно до п.5.3 договору, у разі загибелі або смерті застрахованого його спадкоємцям виплачується 100 відсотків страхової суми у розмірі 663 000 грн.

Статтею 20 Закону зазначено, що Страховик зобов'язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно із ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2018 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальний поліс» - адвоката Сидоренка Олександра Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 29 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко