ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 607/118/17-ц

провадження № 61-15670св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Приватне підприємство «Креатор-Буд»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного підприємства «Креатор-Буд», подану його представником ОСОБА_5, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2017 року, ухвалене у складі судді Позняка В. М., та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 23 травня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Загорського О. О., Ходоровського М. В., Фащевської Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася з позовом, уточненим у лютому 2017 року, до Приватного підприємства «Креатор-Буд» (далі - ПП «Креатор-Буд») про визнання інформації недостовірною, визнання дій директора підприємства ОСОБА_6 щодо повідомлення недостовірної інформації протиправними і відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що у лютому 2016 року звернулася до забудовника, що здійснював будівництво будинку, в якому розташована належна їй квартира, - ПП «Креатор-Буд» з вимогою про усунення прихованих недоліків квартири, зумовлених будівництвом у зимовий період.

У березні 2016 року листом за підписом директора ПП «Креатор-Буд» їй відмовлено у задоволенні вимоги і повідомлено, що будівництво верхніх поверхів (8-10) будинку по вул. Рєпіна, 14-А у м. Тернополі здійснювалося у березні-травні 2013 року, про що свідчить журнал ведення будівельно-монтажних робіт на будівництві.

Позивач зазначає, що витребувала від відповідача копію журналу авторського нагляду за будівництвом № 107 та встановила, що будівництво верхніх поверхів у будинку по вул. Рєпіна, 14-А у м. Тернополі здійснювалося протягом листопада-грудня 2012 року, що свідчить про повідомлення їй завідомо недостовірної інформації.

За таких обставин просила викладену у листі ПП «Креатор-Буд» № 17/03/06 від 17 березня 2016 року за підписом директора ОСОБА_6 інформацію про те, що «будівництво верхніх поверхів (8-10) здійснювалось у березні-травні 2013 року, що підтверджується журналом ведення будівельно-монтажних робіт на будівництві» визнати недостовірною, а дії директора з надання цієї інформації - протиправними.

Оскільки свідоме введення відповідачем її в оману і повідомлення неправдивих даних заподіяло моральну шкоду, зумовило душевні страждання та погіршення стану здоров'я, ОСОБА_4 просила стягнути у відшкодування завданої моральної шкоди 69 000 гривень.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнено з ПП «Креатор-Буд» на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 500 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відмовляючи у визнанні інформації недостовірною, а дій директора з її надання - неправомірними, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач визнав і добровільно поновив права позивача на отримання достовірної інформації щодо будівництва її квартири, направивши їй копії журналів авторського нагляду за будівництвом із зазначенням правильного періоду його проведення. Задовольняючи частково вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що направлення ОСОБА_4 листа із недостовірною інформацією образило її і завдало моральної шкоди; розмір відшкодування шкоди суд визначив з урахуванням засад розумності і справедливості.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 23 травня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання інформації недостовірною і визнання дій директора протиправними скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення.

Визнано недостовірною наступну інформацію, викладену у листі ПП «Креатор-Буд» № 17/03/06 від 17 березня 2016 року: «будівництво верхніх поверхів (8-10) здійснювалось у березні-травні 2013 року».

Визнано протиправними дії директора ПП «Креатор-Буд» - ОСОБА_6 щодо направлення ОСОБА_4 листа № 17/03/06 від 17 березня 2016 року із недостовірною інформацією про те, що «будівництво верхніх поверхів (8-10) здійснювалось у березні-травні 2013 року».

У іншій частині рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2017 року залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи вимоги про визнання інформації недостовірною і визнання дій директора протиправними, суд апеляційної інстанції виходив з того, що директор ПП «Креатор-Буд» - ОСОБА_6 порушив право ОСОБА_4 як споживача послуг з будівництва на отримання повної і достовірної інформації щодо придбаної нею квартири. З висновками суду першої інстанції про те, що повідомленням недостовірної інформації позивачу завдана моральна шкода, суд апеляційної інстанції погодився, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з'ясування обставин справи.

У червні 2017 року ПП «Креатор-Буд» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2017 року і рішення апеляційного суду Тернопільської області від 23 травня 2017 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій ухвалені з порушення норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заявник зазначає, що направлений ОСОБА_4 лист є вимогою про усунення прихованих недоліків квартири, а не інформаційним запитом щодо періодів здійснення будівництва.

Зазначена у листі № 17/03/06 від 17 березня 2016 року інформація про будівництво верхніх поверхів (8-10) будинку по вул. Рєпіна, 14-А у м. Тернополі у березні-травні 2013 року відповідає дійсності, так як певні монтажні, сантехнічні і опоряджувальні роботи у цей період здійснювались.

Вказує, що суд апеляційної інстанції визнав протиправними дії директора ОСОБА_6, який до участі у справі не залучений, що є порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і зупинено виконання рішення апеляційного суду Тернопільської області від 23 травня 2017 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подала заперечення на касаційну скаргу, у яких послалася на безпідставність її доводів. Вказала, що у наданій на її вимогу про усунення недоліків відповіді відповідач зазначив неправдиві відомості, чим порушив її право на отримання повної і достовірної інформації.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 4 грудня 2013 року є власником квартири № 43, розташованої на дев'ятому поверсі десятиповерхового будинку по вул. Рєпіна, 14-А у м. Тернополі, забудовником якого було ПП «Креатор-Буд».

26 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернулася до забудовника ПП «Креатор-Буд» з вимогою, у якій просила протягом 14 днів якісно усунути недоліки квартири шляхом її обстеження та підтвердження наявності води у стелі квартири, усунути наявну у стелі воду, провести ремонт пошкодженого майна та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень.

Вимогу обґрунтувала тим, що 18 лютого 2016 року під час монтування карнизу на стелі шляхом просвердлення отворів із них витекло близько 160 літрів води, у зв'язку із чим пошкоджено стіни та стелю. Вважає, що міжповерхові панелі встановлені забудовником ПП «Креатор-Буд» взимку із наявним у них льодом та снігом, у зв'язку із чим у пустотах з'явилася вода.

Листом № 17/03/06 від 17 березня 2016 року за підписом директора ОСОБА_6 ПП «Креатор-Буд» повідомило позивача, зокрема, про те, що причиною наявності води в міжповерхових панелях не може бути проведення будівництва в зимовий період, оскільки будівництво верхніх поверхів будинку здійснювалося в березні-травні 2013 року, що підтверджується журналом ведення будівельно-монтажних робіт.

Також судами встановлено, що 3 серпня 2016 року адвокат ОСОБА_7, діючи як представник ОСОБА_4, звернувся до ПП «Креатор-Буд» із запитом щодо надання інформації про будівництво багатоквартирного будинку по вул. Рєпіна, 14-А у м. Тернополі, зокрема, інформації (дату, погодні умови, величину опирання, виконання) про встановлення міжповерхової панелі над дев'ятим поверхом, а також просив надати належним чином засвідчену копію загального журналу ведення робіт та журналу технічного нагляду будівництва.

З наданих адвокату ОСОБА_7 копії журналу авторського нагляду за будівництвом № 107 у будинку по вул. Рєпіна, 14-А в м. Тернополі та копії загального журналу робіт ПП «Креатор-Буд» суди встановили, що монтаж плит перекриття дев'ятого поверху та замонолічування швів між панелями перекриття здійснювалося наприкінці листопада 2012 року, а мурування стін десятого поверху - у грудні 2012 року.

Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання інформації недостовірною, суд першої інстанції виходив з того, що ПП «Креатор-Буд» у подальшому уточнив надану ним інформацію, тобто добровільно відновив порушене право позивача на отримання достовірних даних.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанцій у цій частині і задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що право позивача на отримання достовірної інформації порушене направленням листа із неправдивими відомостями, тому інформація підлягає визнанню недостовірною у судовому порядку.

Проте при вирішенні справи у цій частині суди попередніх інстанцій не звернули уваги на таке.

Основними принципами інформаційних відносин є, зокрема, гарантованість права на інформацію, відкритість та доступність інформації, свобода обміну інформацією, достовірність і повнота інформації. Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (статті 2, 5 Закону України «Про інформацію»).

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про інформацію» за змістом інформація поділяється на такі види: інформація про фізичну особу; інформація довідково-енциклопедичного характеру; інформація про стан довкілля (екологічна інформація); інформація про товар (роботу, послугу); науково-технічна інформація; податкова інформація; правова інформація; статистична інформація; соціологічна інформація; інші види інформації.

Положеннями чинного законодавства передбачено право особи звернутися до суду з вимогами про спростування недостовірної інформації.

Так, у статті 32 Конституції України закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку про право особи звернутися з позовом про визнання недостовірною і спростування інформації, яка стосується її або членів її сім'ї та порушує немайнові ОСОБА_4 звернулася з позовом про визнання недостовірною інформації, викладеної у листі ПП «Креатор-Буд» № 17/03/06 від 17 березня 2016 року щодо періоду здійснення будівельних робіт на верхніх поверхах (8-10) у будинку по вул. Рєпіна, 14-А у м. Тернополі.

Вказана інформація не стосується особи позивача і не порушує її особисті немайнові права, тому не підлягає визнанню недостовірною та спростуванню у порядку ЦК України.

Положення Законів України «Про інформацію» і «Про захист прав споживачів», на які в обґрунтування позову послалася ОСОБА_4, не передбачають права на спростування у судовому порядку інформації про товар, роботи або послуги, які надані особі.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи вимоги про визнання оспорюваної інформації недостовірною, неправильно застосував положення Закону України «Про інформацію» і Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин, не звернув уваги на те, що чинне законодавство не передбачає спростування інформації, яка не стосується особи і не порушує її немайнових прав, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позову у цій частині.

Суд першої інстанції, дійшовши правильного по суті висновку про відмову у задоволенні вимог про визнання інформації недостовірною, на відсутність у позивача передбаченого законодавством права на її оспорення уваги не звернув і помилково мотивував висновок про відмову у позові тим, що відповідач у добровільному порядку поновив право позивача на отримання достовірної інформації.

За таких обставин судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій у частині вирішення позовних вимог про визнання інформації недостовірною не можуть вважатися законними і обґрунтованими та підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у позові.

Також не можна погодитися із висновками судів попередніх інстанцій в частині вирішення позовних вимог про визнання дій директора ПП «Креатор-Буд» ОСОБА_6 щодо повідомлення недостовірної інформації протиправними і відшкодування моральної шкоди з наступних підстав.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_4 просила визнати протиправними діїдиректора ПП «Креатор-Буд» ОСОБА_6

Підписуючи лист № 17/03/06 від 17 березня 2016 року, ОСОБА_6 діяв як службова особа ПП «Креатор-Буд», проте вимоги ОСОБА_4 щодо визнання протиправними його дій стосуються його особистих прав, обов'язків та інтересів, а ухвалені у цій справі судові рішення впливають на такі права та інтереси.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 30 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Системний аналіз цієї статті і статті 1 ЦПК України у тій же редакції Кодексу дає підстави для висновку, що відповідачем у цивільній справі є особа, яка порушує, не визнає чи оспорює права, свободи чи інтереси іншої особи, яка звернулася за їх захистом до суду.

Статтею 33 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій, передбачено право позивача у ході розгляду справи клопотати про заміну первісного відповідача належним відповідачем або про залучення до участі у справі іншої особи як ОСОБА_4, розпорядившись своїм правом на судовий захист на власний розсуд і подаючи цей позов до ПП «Креатор-Буд», одночасно заявила вимоги особисто до ОСОБА_6 про визнання його дій протиправними, проте як співвідповідача до участі у справі його не залучила ні при поданні позову, ні у ході розгляду справи.

Суди першої і апеляційної інстанцій на вказані обставини уваги не звернули та не врахували, що вирішення питання щодо визнання дій директора ПП «Креатор-Буд» ОСОБА_6 протиправними впливає на його права та обов'язки, тому він є належним відповідачем за цими позовними вимогами і повинен брати участь у розгляді справи.

Вирішення справи у цій частині без залучення до участі ОСОБА_6 є порушенням вимог цивільного процесуального законодавства, оскільки суд вирішує питання про права і обов'язки особи, яка не бере участь у справі, тому у порушення принципів рівності сторін та змагальності позбавлена можливості давати пояснення по суті спору, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, та заперечення проти доводів і міркувань інших учасників справи.

Так як згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог, а касаційний суд на стадії касаційного перегляду позбавлений можливості усунути допущені судами попередніх інстанцій порушення вимог процесуального права і залучити ОСОБА_6 до участі у справі як співвідповідача, позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання дій директора ПП «Креатор-Буд» ОСОБА_6 протиправними не підлягають як такі, що заявлені до неналежного відповідача.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки касаційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог про визнання протиправними дій директора ПП «Креатор-Буд» ОСОБА_6 щодо повідомлення позивачу листом № 17/03/06 від 17 березня 2016 року недостовірної інформації, вимога про відшкодування моральної шкоди, яка згідно з посиланнями позивача завдана такими протиправними діями, також не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суди першої і апеляційної інстанцій при вирішенні справи неправильно застосували положення ЦК України, Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про захист прав споживачів» і допустили такі порушення норм процесуального права, які призвели до ухвалення помилкових судових рішень, касаційний суд скасовує рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2017 року і рішення апеляційного суду Тернопільської області від 23 травня 2017 року та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку із задоволенням касаційної скарги, скасуванням ухвалених у справі судових рішень та ухваленням нового рішення про відмову у позові, касаційний суд стягує з ОСОБА_4 на користь ПП «Креатор-Буд» понесені заявником витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 818,96 гривень і касаційної скарги у розмірі 2 304 гривень, всього 4 122,96 гривень.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Креатор-Буд», подану його представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 23 травня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

ОСОБА_4 у задоволенні позову до Приватного підприємства «Креатор-Буд» про визнання інформації недостовірною, визнання дій директора підприємства щодо повідомлення недостовірної інформації протиправними і відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Приватного підприємства «Креатор-Буд» у відшкодування витрат зі сплати судового збору 4 122,96 гривень.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик