Провадження 4-с/752/228/18
У Х В А Л А

іменем України

18.12.2018 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Шевченко Т.М. з участю секретаря Павлюк В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову про накладення штрафу державного виконавця Корсунь - Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Дубенець Дмитра Івановича, заінтересована особа - ОСОБА_3, -

в с т а н о в и в:

у жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд зі скаргою. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року задоволено позов ОСОБА_3 Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. 15 вересня 2016 року на підставі вказаного судового рішення Голосіївським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист. Державним виконавцем Корсунь - Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відкрито виконавче провадження № 53262898.

Постановою від 20 вересня 2018 року державного виконавця Дубенець Д.І. накладено штраф у розмірі 30% від суми заборгованості зі сплати аліментів в сумі 40 803,30 грн. за період з 25 квітня 2016 року по 01 вересня 2018 року.

Вказана постанова, на думку заявника, є незаконною, оскільки державний виконавець керувався нормами Закону, які не підлягають застосуванню та незаконно застосував зворотню дію закону в часі, внаслідок чого виніс незаконну постанову, яка підлягає скасуванню в судовому порядку.

Заявник просить скасувати оспорювану ним постанову державного виконавця про накладення штрафу.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі. (а.с. 7)

В судове засідання заявник не з"явився, просить розглянути скаргу без його участі.

Державний виконавець Корсунь - Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Дубенець Д.І. в судове засідання не з"явився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. (а.с. 14)

Заінтересована особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом.

Дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК, частини першої статті 19, частини першої статті 74 Закону «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавецьзобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що державним виконавцем Корсунь - Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відкрито виконавче провадження № 53262898 з примусового виконання виконавчого листа № 752/6384/16-ц, виданого 15 вересня 2016 року Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн.

Постановою від 20 вересня 2018 року державного виконавця Корсунь - Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на підставі ст.ст. 63 та 75 Закону України "Про виконавче провадження" накладено на боржника ОСОБА_1 штрафу розмірі 30% від суми заборгованості 40 803,30 грн., що складає 12 240,99 грн. Згідно постанови з дня пред"явлення виконавчого документа до примусового виконання (пред"явлено 20.12.2016 р.) у боржника ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком від 05.09.2018 р. за період з 25.04.2016 р. по 01.09..2018 р. становить 40 803,30 грн., що перевищує суму відповідних платежів за два роки. (а.с. 3)

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Частиною 1 ст. 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1404-VІІІ) встановлено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З поділу системи судів загальної юрисдикції за принципом спеціалізації пов'язане поняття цивільної юрисдикції, під якою розуміється компетенція суду щодо вирішення справ у порядку цивільного судочинства.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 1 Закону №1404-VІІІ (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

У ст.3 Закону №1404-VІІІ передбачено перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами у передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й рішення інших органів.

Частиною 2 ст. 74 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих(вчинених, опущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду №127/9870/16-ц від 06 червня 2018 року та постановах Великої Палати Верховного Суду №307/1451/15-ц від 13 червня 2018 року, №213/2012/16 від 14 березня 2018 року, №320/7888/16-ц від 03 жовтня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржив дії державного виконавця Корсунь - Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Дубенець Д.І. щодо винесення постанови від 20 вересня 2018 року про накладення штрафу, просив скасувати вказану постанову.

Оскаржувана постанова виконавця була винесена в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 752/6384/16-ц, виданого 15 вересня 2016 року Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн.

Вказана постанова підлягаює оскарженню у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Закрити провадження у справі за скаргою скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову про накладення штрафу державного виконавця Корсунь - Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Дубенець Дмитра Івановича, заінтересована особа - ОСОБА_3.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: