справа № 691/262/15-ц
провадження № 2/691/3/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарях судових засідань Шмунь Н.В., Волошина І.Л.,

Йосипенко І.М., Брандальська Х.В.

з участю учасників справи:

представника позивача-відповідача ОСОБА_5

представника відповідача-позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про поділ майна набутого подружжям під час шлюбу,-

встановив :

ОСОБА_7 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя, а ОСОБА_8 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_7 про поділ майна набутого подружжям під час шлюбу.

Обґрунтовуючи свою позовну заяву позивач ОСОБА_7 посилається на те, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1, зареєстрованого 25 серпня 2005 року та виданого Управлінням РАГС м.Сургут Хантимансійського автономного округу-Югри Тюменської області Росія, перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8. Шлюб не розірваний, але фактичні шлюбні відносини припинені. На даний час ОСОБА_8 перешкоджає їй користуватися спільно нажитим майном, в тому числі проживати у будинку в АДРЕСА_6, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Під час спільного проживання за спільні кошти та спільними зусиллями побудували будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_6. Право власності на будинок підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_2 від 13 вересня 2012 року та Витягом про державну реєстрацію прав, виданим Городищенським виробничим відділком Комунального Підприємства «Черкаське обласне об»єднане бюро технічної інвентаризації» №35532385 від 18 вересня 2012 року. Відповідно до довідки Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 12 лютого 2015 року №209, за домогосподарством в АДРЕСА_6 рахується земельна ділянка загальною площею 1,01 га. Рішенням сесії Мліївської сільської ради №17-8/6 від 12 червня 2012 року року за ним закріплено 0,25 га землі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В правовстановлюючих документах на будинок, власником зазначено ОСОБА_8 з часткою 1/1. Вважає, що істотним значенням для розподілу спільного майна подружжя, є обставина, що в період перебування в зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2005 року, ОСОБА_8 без будь-яких поважних причин не працював, тому сімейний бюджет складався лише з прибутків, які отримувала вона, що підтверджується довідками з місця роботи. Будівництво будинку розпочато в травні 2011 року, а завершено у вересні 2012 року, тому фінансування будівництва, придбання всіх особистих та побутових речей відбувалось з прибутків, що в сім»ю приносила вона. При неодноразових зверненнях до ОСОБА_8 розділити спільно нажите майно виявилось неможливим і добровільної згоди про його поділ між ними не досягнуто, як і не укладено нотаріально посвідченого договору про розподіл спільного будинку з господарськими та надвірними спорудами в АДРЕСА_6. Відповідно до чинного законодавства України, вважає, що має право власності на 3/4 частини спільного майна подружжя у виді вищевказаного житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами.

Відповідач ОСОБА_8 подав зустрічний позов який обґрунтовує тим, що посилання позивача ОСОБА_7 щодо того, що він не працював не відповідає дійсному. За час спільного проживання та на спільні гроші були придбані в м.Сургут Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області Росія дві земельні ділянки №70 та №100 в кооперативі «Мостовик-2», на яких він особисто збудував будинки котеджного типу. Під час будівництва йому допомагали його брати ОСОБА_11, ОСОБА_12 та знайомий ОСОБА_9. За рахунок збудованих будинків, земельні ділянки значно збільшились у своїй вартості. У 2011 році продав за 1 500 000 рублів земельну ділянку №70 в кооперативі «Мостовик-2» з будинком та виїхав в Україну. Кошти віддав ОСОБА_7 для того, щоб перерахувала переказами, остільки їхати з такою сумою через кордон було небезпечно. Отримавши кошти відправлені ОСОБА_7, придбав не новий автомобіль за 7500 доларів США, який пізніше перед покупкою нового автомобіля на ім»я ОСОБА_7 продав, а на залишок коштів та розібравши на будівельні матеріали власний будинок, який мав у власності до шлюбу, розпочав будівництво спірного будинку. Другу земельну ділянку №100 з побудованим на ній котеджним будинком та надвірними спорудами в кооперативі «Мостовик-2» м.Сургут Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області Росія продав у березні 2012 року за 4 800000 російських рублів.Виручені від продажу кошти вони з ОСОБА_7 розділили на погашення її кредиту, а решту перевели в долари США та він відкрив рахунок в Ощадбанку Росії, що підтверджується ощадною книжкою НОМЕР_3, із руху коштів на якому в сумі 29027 доларів США по датах прослідковуються витрати на будівництво спірного будинку та його благоустрій. Спірний будинок був збудований на місці належного особисто йому, до укладення шлюбу, у 1990 році та розібраного у 2011 році на будівельні матеріали, які були використані на будівництво нового за цією ж адресою.Вважає, що будинок побудований на 40% із будівельних матеріалів, які належали особисто йому і підтверджується це будівельним паспортом №410, 1990 року та довідкою Мліївської сільської ради від 10 березня 2015 року №344.Будівництво будинку здійснював особисто з допомогою рідних так як є будівельником за професією. Крім будинку з надвірними спорудами, у них з ОСОБА_7 є і інше спільне майно придбане в шлюбі, а саме автомобіль «Корандо», вартість якого 240002грн., що підтверджується накладною №1544. У вересні 2014 року ОСОБА_7. поїхала до Росії і приїхала в листопаді 2014 року до с.Млієва, де пробувши неділю повернулася назад. При відїзді до Росії він віддав відповідачці належний йому російський паспорт та військовий квиток, щоб вона мала можливість продати їх спільну квартиру за адресою АДРЕСА_1 автономного округу Тюменської області Росія та зняти з реєстраційного обліку і провести реєстрацію його місця проживання в м.Санкт-Петербург в її квартирі, яка була придбана нею ще до шлюбу з ним, але в кредит, який виплачували спільно будучи подружжям і в якому він робив разом з братом ОСОБА_11 капітальний ремонт.Цю квартиру відповідачка продала, кошти залишила собі, його місце проживання у квартирі в м.Санкт-Петербург не зареєструвала та не віддала паспорт, військовий квиток і довідку про інвалідність. 01 лютого 2015 року ОСОБА_7 повернулася в Україну і приїхала до будинку разом з дільничним інспектором Городищенського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_13, адвокатами із Черкас на ім»я ОСОБА_12 та ОСОБА_14 і повідомила, що має намір припинити зі мною шлюбні відносини, поділити наше спільне майно у добровільному порядку без звернення до суду. Для нього це було неочікувано, так як передумов для такого рішення не було.Стан його здоров»я погіршився, він погодився на розподіл і запросив прибути свою сестру з чоловіком ОСОБА_15 і ОСОБА_16.Приїхавши, рідні запропонували викликати депутатів сільської ради та провести опис всього майна. Коли приїхали депутати, то адвокати ОСОБА_7 стали заперечувати проти акту і пояснили, що це займе багато часу і можна обійтися без цього, остільки відбувається добровільний розподіл, запропонували оформити написання розписок про те, що ОСОБА_7 не буде звертатися до суду. При цьому адвокати сказали,що краще обійтися без галасу, бо так як вони громадяни Росії, то їх можуть депортувати. Слід врахувати, що ОСОБА_7 приїхала вантажним автомобілем з пустими мішками і коробками для речей і повідомила, що замовила послуги перевізника та має швидко забирати речі без будь якого опису, бо несе витрати по оплаті погрузки.З часом, він відчув, що йому потрібна допомога лікаря, так як має хворе сердце, і запропонував ОСОБА_7, забрати решту речей наступного дня, на що вона не погодилася, мотивуючи тим, що здійснює погодинну оплату роботи перевізника і речі забере сьогодні, а розписки приїде і напише завтра у сільській раді, де її підпис посвідчить посадова особа, та ще забере автомобіль марки «Корандо». 03 лютого 2015 року ОСОБА_7 надала йому дві власноруч написані розписки. За змістом однієї вона забрала особисті речі, побутову техніку - холодильник, морозильну камеру, термомікс, пилосос, гладильну дошку, утюг, пральну машину, швейну машину, ноутбук, книги, посуд, кришталь, канцелярські товари, телевізори, стіл кухонний та автомобіль Корандо, а за змістом другої що до будинку, який належить нам на праві спільної власності, в тому числі і іншого майна, яке знаходиться в будинку, вона претензій не має і оскаржувати в суді не буде.Отримавши розписки, він бачив, що перелік майна у їх змісті неповний, але мав негайну потребу звернення до лікаря, що підтверджується записом у його медичній карті, а ОСОБА_7 продовжувала довантажувати речі. 04 лютого 2015 року відповідач приїхала з вищевказаними адвокатами у сільську раду, де в присутності ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 написала розписку про те, що претензій до будинку і господарських будівель не має і зобов»язувалася повернути російський паспорт на його прізвище, пенсійну карточку і довідку про інвалідність.Підпис на розписці посвідчила сільський голова с.Мліїв ОСОБА_18.Крім цього, ОСОБА_7 написала в сільській раді заяву про зняття її з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_6, на підставі чого її було знято з такого з відміткою в Будинковій книзі.Після цих дій ОСОБА_7 забрала автомобіль «Корандо» і разом з адвокатами поїхала в м.Черкаси.Через кілька днів , а саме 06 лютого 2015 року отримав від ОСОБА_7 повідомлення, про те, що у зв»язку з написанням розписки під фізичним і моральним тиском з його боку, вона не відповідає її вільному волевиявленню і порушує її законні права та інтереси.Вважає, що 03 лютого 2015 року вони, як подружжя, дійшли згоди щодо поділу і обсягу спільного майна та його подальшого користування.

06 квітня 2015 року ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області позовні заяви сторін об»єднані в одне провадження.

17 березня 2017 року позивач ОСОБА_7 подала заяву про уточнення позовних вимог, за змістом якої вказує, що її внесок особистими коштами в будівництво будинку значно перевищує внесок ОСОБА_8 і його неможливо спростувати будь якими доказами та слід стягнути додатково судові витрати пов»язані з переїздом до іншого населеного пункту і найманням житла, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

У судовому засіданні 26 грудня 2018 року позивач-відповідач ОСОБА_7 участі не брала, будучи присутньою у судових засіданнях до стадії судових дебатів, свої пояснення суду надала, як за первісним позовом так і зустрічним, просила визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_6 об»єктом спільної власності подружжя, визнати за нею право власності на 3/4 частини вказаного житлового будинку, та відмовити у задоволенні зустрічного позову повністю зі стягненням з відповідача на її користь судових витрат у вигляді судового збору, переїзду до місця знаходження суду і наймання житла. Представник позивача-відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_7 підтримав, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 просив відмовити, з підстав, що все спільне майно яке було набуте у шлюбі між сторонами, за своєю природою і суттю правовідносин, було приватною власністю дружини, а відтак кошти отримані від продажу даного майна та кошти отримані від використання приватного майна також належать їй, як і майно у виді новозбудованого будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_6.

Відповідач-позивач ОСОБА_8 у судовому засіданні 26 грудня 2018 року теж участі не брав, будучи присутнім у судових засіданнях до стадії судових дебатів, свої пояснення суду надав, як за первісним позовом так і зустрічним, просив у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити, визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_6 об»єктом його особистої власності, як такого, що побудований на місці будинку, на який мав таке право до реєстрації шлюбу і будівництво якого відбулося з його особистих коштів та використанням будівельних матеріалів від попереднього будинку, визнати, що між ними, як подружжям, 03 лютого 2015 року відбувся поділ спільного майна подружжя за взаємною згодою, та відмовити у стягненні судових витрат у вигляді судового збору, переїзду до місця знаходження суду і наймання житла, остільки підстав для стягнення таких не вбачає. За зустрічним позовом, під час судового розгляду в усній формі позовні вимоги уточнив і просив у рахунок вартості його частки у спільному сумісному майні подружжя, яке отримане ОСОБА_7 03 лютого 2015 року в АДРЕСА_7, згідно розписок від 03 лютого 2015 року, приєднати 1/2 частку майна із спільної сумісної власності подружжя у виді житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_6 розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га, яка належить ОСОБА_7 до 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя у виді зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, яка слід, вважати належить йому або визнати вищевказаний будинок його особистою приватною власністю.Представник відповідача-позивача ОСОБА_6 уточнені позовні вимоги ОСОБА_8 підтримала, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 просила відмовити, з підстав, що все спільне майно яке було набуте у шлюбі між сторонами розподілене з доброї волі, у спосіб запропонований та вибраний, і за ініціативою колишньої дружини, з відповідним прорахунком послідовності дій виключно у власних інтересах, і судом має бути надана належна оцінка цим обставинам у справі, тому і колишній чоловік не заявляє додаткових вимог щодо поділу майна яке було вивезене з будинку, продажу автомобіля «Корандо», відчудження квартир у м.Сургут та Санкт-Петербург, побутових речей та іншого, остільки вирішує спір в судовому порядку в межах попередньої домовленості.

Суд, розглянувши позови позивача і відповідача в межах заявлених позовних вимог, вислухавши доводи сторін, їх представників, свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16 про те, що є близькими родичами ОСОБА_8 і 03 лютого 2015 року за його телефонним дзвінком приїхали до місця його проживання, так як ОСОБА_7 приїхала поділити їх спільне майно і відразу автомобілем вивезти, поділ відбувався добровільно, вони запросили депутатів сільської ради, щоб скласти акт поділу майна, але позивач переконала разом з своїм адвокатом ОСОБА_20 про те, що тратити на це час не потрібно, все відбувається в законному порядку і самі ж запропонували, що доцільно написати розписки з приводу обягу майна яке подружжя нажило та розділило, при поділі ОСОБА_7 самостійно визначала речі , які хоче розділити і забрати та повідомила, що будинок її не цікавить, про що й написала письмово, а так як ОСОБА_8 цікавило домоволодіння, бо планів повертатися до Росії він не мав, то згоден був щоб все відбувалося саме так, свідка ОСОБА_13 про те, що працюючи дільничним інспектором Городищенського РВ УМВС України в Черкаській області, який обслуговує с.Мліїв, був запрошений 03 лютого 2015 року ОСОБА_7 для охорони порядку при поділі майна, остільки з її слів, чоловік ОСОБА_8, добровільно його не віддавав, до місцязнаходження майна прибув спільно з заявницею і її двома адвокатами, позивач грузила майно відразу на автомобіль, який замовила для перевезення, при цьому ніхто її не перечив, загальна атмосфера можна сказати, що була спокійна, але так як родичі відповідача не були готові до таких подій, то зрозуміло, що допускали обговорення з приводу того, що відбувається, підтвердив присутність депутатів і прийняття рішення сторонами про написання розписок без складання акту поділу майна, позивач повідомляла що її не цікавить поділ будинку, автомобіля, побутових речей, свідків ОСОБА_17, ОСОБА_21, ОСОБА_22,про те, що за вказівкою сільського голови ОСОБА_18 прибули 03 лютого 2015 року, як депутати сільської ради, до домоволодіння в АДРЕСА_6 на розподіл майна між сторонами,який відбувався добровільно, спокійно, запропонували скласти акт поділу, але адвокат ОСОБА_20 сказала, що це зайве і займатиме час, обійдуться написанням розписок і посвідчать їх в нотаріуса або в сільській раді, у будинку були коробки з речами, ОСОБА_7 самостійно їх пакувала та з допомогою сторонніх грузила до грузового автомобіля, запам»ятали, що розписки писала особисто ОСОБА_7, свідка ОСОБА_19 про те, що працює паспортистом у сільській раді і знає як 04 лютого 2015 року ОСОБА_7 приходила у сільську раду по питанню написання розписки про поділ майна у якій зазначила, що не має претензій до їх спільного з ОСОБА_8 будинку, їх посвідчення, вирішення питання зняття її з реєстраційного обліку і у її присутності та ще двох свідків, а всього трьох, секретар сільської ради ОСОБА_23 і сільський голова ОСОБА_18 посвідчили справжність підписів усіх, при цьому ніякої форми тиску на позивача не було, свідка ОСОБА_18 про те, що до неї, як сільського голови, зверталася ОСОБА_7 з питання посвідчення розписки від 04 лютого 2015 року та зняття з реєстраційного обліку, при цьому було отримано і заяву написану 06 лютого 2015 року про написання вищевказаної розписки під фізичним і моральним тиском, що не відповідає дійсності, та право на будинковолодіння в АДРЕСА_6, свідків ОСОБА_11, ОСОБА_11 про те, що є братами ОСОБА_8 і разом з ним працювали у м.Сургут на будівельних роботах, замовлення на які він отримував, оплата за таким видом робіт була високою, заперечили щодо того, що відповідач ніколи не працював, не мав особистого заробітку, грошових заощаджень, так як працював там майже 30 років, останнім часом брат практикував купувати земельні ділянки та будувати на них котеджі і продавати, а на роботи запрошував їх, на поділі майна 03 лютого 2015 року був присутній лише ОСОБА_11, який посвідчив про обставини добровільного розподілу з визначенням частки кожного з подружжя щодо всього спільного майна, свідка ОСОБА_24, матері відповідача, про те, що, син на місці старого будинку, який належав йому на праві приватної власності, збудував новий будинок, вважає що будівництво здійснене ним особисто без допомоги ОСОБА_7,яка в більшості перебувала в Росії і з якою стало неможливим проживання через різні політичні погляди в державі, свідка ОСОБА_9, який працював на будівельних роботах під керівництвом відповідача у 2007 році, бачив будинок де жили сторони, знає, що ОСОБА_8 купував земельні ділянки, мав машину, коли сторони продали одну земельну ділянку, то почали будівництво будинку у с.Мліїв, неодноразово ОСОБА_7 позичала йому кошти на потреби, свідка ОСОБА_20, яка займається підприємницькою діяльністю з надання юридичних консультацій і пам»ятає, як до неї, випадково, 01 лютого 2015 року звернулася ОСОБА_7 з питання поділу спільного майна з чоловіком, вона погодилався надати консультацію та здійснити супровід клієнта і прибула 02 лютого 2015 року до будинковолодіння де проживало подружжя і в її присутності ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_8 про намір розділити майно у зв'язку з розірванням шлюбу та планами проживати в іншому місті, відповідач зустрів їх добре, претензій не було, дозволив забирати все що потрібно позивачці і вони обговорили що 03 лютого приїдуть забирати майно, а сьогодні забирають автомобіль «Корандо», бачила гарне ставлення ОСОБА_8 до ОСОБА_7 і намагалася їх примирити, але остання була проти, наступного дня приїхали повторно, за її порадою ОСОБА_7 запросила представника міліції та попередньо замовила вантажний автомобіль, їх зустрів ОСОБА_8, вона особисто роз»яснила сторонам, що відбувається поділ майна, обговорили його обсяг та порадила написати розписки за змістом розмови, остільки підстави для звернення до суду відсутні, але рідні ОСОБА_8 побажали присутності депутатів сільської ради, на що вони погодилися, коли прибули депутати, то наполягали на складанні акту про поділ майна, але вона переконала в його недоцільності, виходячи із доброї волі сторін на поділ, трати часу, просила суд, взяти до уваги, що ОСОБА_8 надав можливість забрати всі речі і майно, які бажала ОСОБА_7, що і було зроблено, та коли стіни у будинку були вже пусті, то відповідач запитав позивачку що буде йому залишено, після чого ОСОБА_7 прийшла радитися з нею і сказала, що їй не потрібен будинок, надвірні і господарські споруди, остільки їх з собою до Росії не забере і згідна написати розписку, що на це майно не претендує, що і було зроблено з подальшим посвідченням в сільській раді, а щодо особистих документів ОСОБА_8 то посвідчила, що ОСОБА_7 їх не повернула, а порвала в будинку, чому ОСОБА_7 порушила умови добровільного розподілу пояснити не може, жодного виду тиску, щодо неї не було, зрозуміло що мали місце емоції її, рідних відповідача, але порядок забезпечував свідок ОСОБА_13, це вперше в її практиці такий випадок і вона перед судом повідомили чесно про всі відомі їй обставини у справі, та дослідивши й оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає, що позовна заява ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення, як і зустрічний позов ОСОБА_8, остільки сторони не довели своїх позовних вимог в повному обсязі, що є їх обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.12 ЦПК України, з врахуванням того, що судом було створено всі умови для змагального процесу та роз'яснено сторонам і їх представникам, всі права, обов'язки, які передбачені цивільно-процесуальним законодавством держави.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов'язує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен з'ясувати обставини, які пов'язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини - ст. 265ЦПК України. При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову.

Позивачі за первісним і зустрічним позовами повинні зазначити і довести підставу позову, тобто обставини, з якими вони, як з юридичними фактами, пов'язують свою матеріально-правову вимогу. Предметом вимоги позивачів за первісним і зустрічним позовами у справі, є поділ спільного майна подружжя згідно вимог ст.ст.57,60, 63, 69, 70 Сімейного кодексу України та відшкодування понесених судових витрат згідно ст.141 ЦПК України (за позовом ОСОБА_7.). В обґрунтування заявлених позовних вимог сторони посилалися виключно на норми Сімейного Кодексу України та підстави набуття права особистої приватної і спільної сумісної власності подружжя. Однак повністю погодитися з правильністю такого обґрунтування позовних вимог, суд, не може, виходячи із наступного.

На думку суду, правові відносини, які склалися між сторонам за обома позовними заявами, підпадають під вид цивільно-правових відносин - сімейне право.

Як встановлено судом, із наданих до суду доказів та підтверджено, доказами дослідженими при розгляді цивільної справи 25 серпня 2005 року ОСОБА_25 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7) та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1, зареєстрованого Управлінням РАГС адміністрації м.Сургут Хантимансійського автономного округу-Югри Тюменської області Росія (а.с.5том1). Відповідно до Посвідки на постійне проживання Серії НОМЕР_4 ОСОБА_7 має право на постійне проживання з 2010 року та зареєстрована в АДРЕСА_6 (а.с.6том1) та підтверджується довідкою про склад сім»ї і зареєстрованих у житловому будинку осіб , видану Виконавчим комітетом Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 12 лютого 2015 року №208, де крім ОСОБА_7, зареєстровані ОСОБА_8 та племінниця ОСОБА_26 (а.с.12том1). Відповідно до Посвідки на постійне проживання Серії НОМЕР_5 ОСОБА_8 має право на постійне проживання з 2009 року та зареєстрований в АДРЕСА_6 (а.с.130том1). Із довідки виконавчого комітету Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області №344 від 10 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_8, є власником будинковолодіння по АДРЕСА_6 згідно Погосподарського обліку і збудований будинок в 1990 році, шляхом знесення попереднього в 2011 році і використання будівельних матеріалів на будівництво нового будинку з будівлями та спорудами (а.с.138том1). До вступу у шлюб ОСОБА_8 за рішенням Городищенської районної ради народних депутатів від 29 листопада 1990 року №330 «Про дозвіл (перебудови) індивідуального жилого будинку гр.ОСОБА_8.» отримав дозвіл на перебудову індивідуального будинку і господарських будівель в с.Мліїв з будівництвом індивідуального житлового будинку на 3 кімнати, жилою площею 39,7кв.м. і господарських будівель та споруд площею 71,2кв.м. на земельній ділянці площею 5600 кв.м., відведеної за рішенням загальних зборів членів колгоспу ім.Леніна від 27 серпня 1990 року №698(а.с.140-141том1). Згідно до Акту виносу в натурі земельної ділянки індивідуальному забудовнику встановлено в натурі межі присадибної ділянки виділеної ОСОБА_8 (а.с.143том1). Випискою із рішення виконкому Городищенської районної Ради народних депутатів від 29 листопада 1990 року №330 було розглянуто заяву ОСОБА_8 про надання дозволу на перебудову індивідуального жилого будинку, з виготовленням плану забудови та схемою земельної ділянки, Будівельним паспортом №410 від 11 грудня 1990 року, а також довідкою правління колгоспу ім..Леніна с.Мліїв про закріплення ОСОБА_8 землі для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с.140-145том1). За домогосподарством АДРЕСА_6, власником якого є ОСОБА_8, станом на 12 лютого 2015 року рахується земельна ділянка загальною площею 1,01 га та рішенням сесії Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 14 червня 2012 року №17-8/6 за ним закріплено 0,25 га землі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, для встановлення меж земельної ділянки та визначення кадастрового номера на земельну ділянку, що підтверджується довідкою Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 12 лютого 2015 року №209 (а.с.13том1).Згідно Технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, власником домоволодіння АДРЕСА_6 з визначеним розміром частки - 1, є ОСОБА_8 (а.с.7-11том1). Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 вересня 2012 року, ОСОБА_8 є власником будинку АДРЕСА_6 загальною площею 157,1 кв.м. та визначеною часткою 1/1 (а.с.14том1). Згідно ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2015 року, задоволено заяву позивача-відповідача про забезпеченя позову і накладено арешт на будинок з господарськими та надвірними спорудами по АДРЕСА_6, зареєстрований за ОСОБА_8 (а.с.25том1).Як вбачається із змісту копії трудової книжки на прізвище ОСОБА_7 та довідок про доходи фізичної особи ОСОБА_7, в період з 2000 рік по 2012 рік вона працювала у ВАТ «Сургутнафтагаз» м.Сургут Тюменської області та отримувала заробітну плату, сума нарахованої заробітної плати за вказаний період становить 9539399,82 руб. (а.с.15-18,47том1). Із копії ощадної книжки на прізвище ОСОБА_8 прослідковується зарахування 05.06.2012 року коштів в розмірі 29 027,00 доларів США (том1 а.с. 137). Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 25 червня 2015 року зареєстрований шлюб між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 розірваний (а.с.117том2). В період шлюбу 17 грудня 2009 року між подружжям було укладено шлюбний договір, яким встановлено, що на будь-яке нерухоме майно, що знаходиться на території міста Санкт-Петербург, яке буде придбане після підписання даного договору на ім'я дружини - ОСОБА_7, буде розповсюджуватися режим роздільної власності, п.1.3 шлюбного договору (том2а.с.138-139). На підставі Книги Погосподарського обліку №2 АДРЕСА_7 згідно довідки Мліївської сільської ради №52 від 13 лютого 2015 року ОСОБА_7 04 лютого 2015 року вибула в Російську Федерацію без зняття з реєстрації (а.с.47том2). Розписками від 03 лютого 2015 року, 04 лютого 2015 року, посвідченими секретарем Мліївської сільської ради, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 виріши питання поділу спільного майна набутого в період шлюбу. Так, ОСОБА_7, забрала особисті речі, побутову техніку, в тому числі холодильник, морозильну камеру, термомікс, пилосос, гладильну дошку з утюгом, пральну і швейну машини, ноутбук, книги, посуд, серед якого кришталь, канцелярські товари, легковий автомобіль марки «Корандо», телевізор «Тошиба», кухонний стіл та зазначила письмово у власноручно написаній розписці, що претензій до житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_6, які належать їм спільно, в тому числі і до іншого майна, яке знаходиться в будинку не має і оспорювати в суді нічого не бажає (а.с.152-154том1).На час розподілу майна, 03 лютого 2015 року згідно до копії запису у медичній карті ОСОБА_8 мається запис про звернення о 15год. до лікаря зі скаргами в тому числі, на головний біль, підвищене серцебиття, та встановлено відповідний діагноз за станом здоров»я з рекомендацією стаціонарного лікування в терапевтичному відділенні (а.с.156том1). У копії запису в медичній карті амбулаторного хворого ОСОБА_7 04 лютого 2015 року зазначено оглянута невропатологом із скаргами на періодичні головні болі, слабкість, плаксивість, серцебиття, зі слів хворіє на протязі 10-15 років, останній місяць має стресові ситуації (а.с.179 том 1). ОСОБА_8 згідно переліку майна набутого за час спільного проживання в шлюбі, вказує про вивіз 04 лютого 2015 року ОСОБА_7 майна у виді холодильника вартістю 2000дол.США, морозильної камери вартістю 1500 доларів США,пральної машини вартістю 1000дол.США, 3 термоміксів вартістю 6000дол.США, телевізора вартістю 1000дол.США, ноутбука вартістю 2000дол.США, 2 одіял вартістю 2000 дол.США,автомобіля легкового вартістю 30000 дол.США,3 наборів посуди фірми «Цептер» вартістю 15000дол.США, гладильної доски та праски фірми «Цептер» вартістю 2100 дол.США, гладильної доски та праски фірми «Цептер» вартістю 1500 дол.США,колекції золотих монет без визначення вартості, колекції срібних і мідних монет з 1972 по 1959 роки випуску без визначення вартості, мідної литої ікони Георгія Победоносца 18 століття без визначення вартості, ікони Казанської Божої Матері 18 століття без визначення вартості, ікони Спасителя Ісуса Христа 18 століття без визначення вартості, 3 книг у шкіряній палітурці з дорогоцінної оправи без визначення вартості, швейної машинки без визначення вартості, набору посуди фірми «Топівар» вартістю 2000 дол.США, відеокамери вартістю 1500 дол.США,фотоапарата вартістю 800 дол.США, навігатора автомобільного вартістю 200 дол. США, колекції поштових марок в кількості 200 штук без визначення вартості, двох бочок канцелярських товарів без визначення вартості об»ємом 200л., 50 пачок паперу формату А-4, подарункових наборів ручок із золотим пером фірми «Паркер» вартістю по 2000 дол.США,3 наборів срібних чарок вартістю 400дол.США, 3 наборів срібних стаканів вартістю 400 дол.США, двох ящиків кришталю без визначення вартості, крісла дитячого автомобільного вартістю 3000грн., малахітових шкатулок та набору книг мініатюрних без визначення вартості, а всього на суму 41400 дол.США та 3000грн.. ОСОБА_7 стверджує, що безспірною приватною власністю є її наступне майно: однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: Російська Федерація, АДРЕСА_2, яка була отримана Позивачем в порядку спадкування, що підтверджується свідоцтвом про право на спадок по закону від 08.11.2011р. (том1 а.с.а.с.83-84), яка була відчуджена на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2011р. (том1 а.с.36); земельна ділянка № 611а, площею 527 кв.м. кадастровий номер 86:10:0101102:0015, що розташована за адресою: Російська Федерація, Тюменська область, Ханти-Мансійський автономний округ, м. Сургут, СГК «Прибережний», вул. Тупікова, набута на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію права від 25.11.2003р. (том1а.с.88), відчужена 14.02.2012р. на підставі договору купівлі-продажу (том2а.с. 123-124); гараж, який розміщений за адресою: Російська Федерація, м. Санкт-Петербург, вул. Пулковська, буд. 10, корп. 1, літ. А, прим. 4Н, який придбаний на підставі Акту звірки взаєморозрахунків до Договору №28/04/04-Г1 про пайову участь в будівництві житлового будинку від 28.04.2004р. (том3а.с.66) та належить їй на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію права від 30.01.2007 року(т. 3 а.с.а.с. 42-48); 1/2 чотирикімнатної кварти за адресою: Російська Федерація, Тюменська область, Ханти-Мансійський автономний округ, АДРЕСА_3, набута під час шлюбу з попереднім чоловіком - ОСОБА_30 на підставі договору № 12497 від 15.02.1994р. (том1а.с.202), відчужена 08.06.2006 року на підставі договору купівлі-продажу квартири (том2а.с..75-77); однокімнатна квартира за адресою: Російська Федерація, Тюменська область, Ханти-Мансійський автономний округ, АДРЕСА_4, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.06.2006р. Дана квартира належала їй на праві приватної власності, оскільки була придбана за рахунок коштів, отриманих від продажу ? квартири, що належала їй та ОСОБА_30 на праві спільної сумісної власності, підтверджується розпискою продавця ОСОБА_31 (том1 а.с.203), яка була відчуджена на підставі договору купівлі-продажу квартири з використанням кредитних засобів від 26.12.2014р. (том2а.с.120-122),при цьому, за час перебування даного майна у її власності квартира здавалась в оренду та отримувалася орендна плата за період з 01.09.2007р. по 31.12.2014р. (том 2а.с. 128-129);однокімнатна квартира за адресою: Російська Федерація, АДРЕСА_5, набута 07.06.2010 року на підставі договору про пайову участь № 26/04/04-1 від 26.04.2004р.та підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію права (том2 а.с.140), набута ще до шлюбу з ОСОБА_8, та вважається приватною власністю ОСОБА_7 у зв'язку з часом фактично сплачених за неї коштів так і через наявність шлюбного договору від 17.12.2009р. (том2 а.с.138-139), яким встановлено, що на будь-яке нерухоме майно, що знаходиться на території міста Санкт-Петербург, яке буде придбане після підписання даного договору на ім'я дружини - ОСОБА_7, буде розповсюджуватися режим роздільної власності (п. 1.3 шлюбного договору) (том2а.с. 126, 130-132, том3 а.с.90); земельна ділянка площею 1198 кв.м. кадастровий номер 86:03:05 16 13:533, що розташована за адресою: Російська Федерація, Тюменська область, Ханти-Мансійський автономний округ - Югра, Сургутського району, міське поселення Барсово, пгтБарсово, ДНТ «Барсовське», вул. 3 ліва, діл. № 15, набута у власність 08.09.2005р. (том 3 а.с.25),що підтверджується випискою з рахунку (том 2а.с. 168-169), яка була відчужена на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.09.2009 року (том1 а.с.167-169);автотранспортний засіб «HyundaiGetsGLS1.3» AUTO 2003 року випуску, НОМЕР_6, який було придбано 22.11.2003 року та відчужено 25.07.2006 року згідно договору купівлі-продажу (том2 а.с.204); автотранспортний засіб «HyundaiSantaFe 2.7 GLSAT», який було придбано 12.11.2008 року та відчужено 24.07.2013 року (том1а.с. 41-43); кошти отримані у спадок від батька ОСОБА_27 на підставі свідоцтва про право на спадкування за законом від 08.11.2011 року у розмірі 217 000,00 російських рублів (том1 а.с.205). В підтвердженням факту будівництва оспорюваного будинку з надвірними спорудами за рахунок нових будівельних матеріалів та використання при цьому послуг сторонніх осіб, ОСОБА_7 надано рахунок-фактуру №НП - 11/05 від 11.05.2011 року (том 1 а.с.187) про придбання цегли на загальну суму 49 356,72 грн., рахунок-фактуру №КВ00010688 від 15.05.2011 року щодо придбання будівельних матеріалів на суму 2 244,25 грн. (т. 1 а.с.180-188). 11.06.2013 року за суму в розмірі 240 002,00 гривні, що підтверджується накладною №1544 від 27.06.2013 року ОСОБА_7 було придбано транспортний засіб «KORANDOD20DFTDLX-2» 6 AT. (т. 1 а.с. 146). Рухоме майно, набуте сторонами під час шлюбу, крім вищезазначеного, складається з мебелі - вартістю 26 625,87 грн.,хлібопечі Лібертон - вартістю 1 600,00 грн.,соковижималка «Скарлет» - вартістю 4 000,00 грн.,СВЧ печі - вартістю 1 000,00 грн.,бензопили - вартістю 3 000,00 грн., електросушки - вартістю 733,10 грн.,дитячого електромобіля - вартістю 1 032,00 грн., гойдалки - вартістю 4 500,00 грн., кухонного комбайну - вартістю 3 000,00 грн.,соковарки - вартістю 2 000,00 грн.,набору каструль (Італія) - вартістю 5 000,00 грн.,басейну каркасного - вартістю 930,00 грн.,надувного гребно-моторного прогулянково-туристичного човна - вартістю 2 100,00 грн.,плиткоріза - вартістю 1 000,00 грн.,бетономішалки - вартістю 6 000,00 грн.,набору гайкових ключів - 1 000,00 грн., сокири - вартістю 1 000,00 грн.,електроінструментів - вартістю 6 000,00 грн., бензинової електростанції - вартістю 6 000,00 грн., автомобільного причепа - вартістю 17 000,00 грн., станка деревообробного - вартістю 7 000,00 грн.,станка токарного - вартістю 4 000,00 грн., насоса - вартістю 4 000,00 грн., машина фрезерувальної - вартістю 1 100,00 грн.,дискової пилки - вартістю 5 000,00 грн., шуруповертів у кількості 2шт. - вартістю 2 400,00 грн., дрелей у кількості 2шт. - вартістю 3 000,00 грн., перфоратора у кількості 3шт. - вартістю 6 000,00 грн., холодильника - вартістю 7 000,00 грн.,телевізора « Камерун» - вартістю 1 000,00 грн., відеореєстратора - вартістю 1 000,00 грн.,постільної білизни - вартістю 5 000,00 грн., газонокосарки - вартістю 1 500,00 грн., а всього на загальну суму 141 520,97 грн., залишилося у користуванні ОСОБА_8 (том 1 а.с.а.с.86-122). 06 лютого 2015 року ОСОБА_7 письмово, рекомендованим поштовим відправленням, направила заяви до голови Мліївської сільської ради ОСОБА_18 і ОСОБА_8, за змістом яких вказала, що розписка від 04 лютого 2015 року написана нею під фізичним і моральним тиском її чоловіка, не відповідає її волевиявленню та є недійсною і відповідно повідомила, що передача права власності на майно за розписками не передбачена чинним законодавством України і тому є законним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_6 та додатково 12 лютого 2015 року подала іще письмову заяву сільському голові в якій вказала попередній зміст вищевказаних заяв і доповнила обставинами, що ОСОБА_8 не виконав своїх зобов»язань перед нею в частині усної домовленості про відшкодування вартості 1/2 частини будинку (а.с.175-177том1).

До суду сторони звернулися в питанні поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_6, без вирішення питання поділу автотранспортного засобу KORANDOD20DFTDLX-2 6 AT та іншого рухомого майна і нерухомого у виді квартир в містах Сургут та Санкт-Петербург Російської Федерації, хоча у поясненнях суду вказували про обсяг такого майна.

Між сторонами не укладався договір про виділ нерухомого майна і відсутній шлюбний договір стосовно спірного майна. Сторонам було запропоновано, судом, добровільний поділ майна із визначенням ідеальних часток, для можливого врегулювання спору, але вони заперечили щодо такого підходу з огляду на зміст заявлених позовних вимог та існування спору.

Правовий аналіз правовідносин між сторонами, вказує, що предметом спору є права сторін у справі, як колишнього подружжя, на частину у спірному майні, як спільній сумісній власності. Так як, спірне майно у виді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами збудовано в період шлюбу у 2011-2012 роках і сторони не заперечили факту спільного проживання сім»єю і ведення спільного господарства , то для вирішення спору, суд, застосовує норми діючого Сімейного Кодексу України.

Статтею 63 Сімейного Кодексу України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, статтею 70 Сімейного Кодексу України визначено, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

З огляду на викладене, суд, в ході розгляду цивільної справи, при вирішенні питання про статус майна у виді домоволодіння як спільної сумісної власності подружжя, виходив із наданих сторонами доказів коли воно було придбане та з яких джерел придбавалося. Із системного аналізу доказів у виді рішення виконавчого комітету Городищенської міської ради народних депутатів від 29 листопада 1990 року №330 «Про дозвіл (перебудови) індивідуального жилого будинку гр.ОСОБА_8.», довідки правління колгоспу ім.Леніна с.Мліїв про закріплення земельної ділянки за ОСОБА_8, Акту виносу в натуру земельної ділянки індивідуальному забудівнику ОСОБА_8 від 11 грудня 1990 року, рішення виконавчого комітету Мліївської сільської Ради народних депутатів від 26 жовтня 1990 року №43 «Про перебудову старого непридатного для проживання індивідуального жилого будинку і господарських приміщень за заявою громадянина ОСОБА_8.», плану забудови та схеми земельної ділянки від 11 грудня 1990 року, Будівельного паспорту №410 від 11 грудня 1990 року, вищевикладених свідчень свідків, беззаперечно встановлено судом, що має місце придбання земельної ділянки ОСОБА_8 для будівництва індивідуального жилого будинку до реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, тобто до 25 серпня 2005 року і факт будівництва нового житлового будинку і надвірних та господарських споруд на місці старого непридатного для проживання, мав місце виключно в період шлюбу з 2011 по 2012 роки, з державною реєстрацією права власності 13 вересня 2012 року. Докази у справі свідчать, що спірне майно у виді житлового будинку і надвірних та господарських споруд збудовано не лише за особисті кошти ОСОБА_7, остільки належних та допустимих доказів, з яких би достовірно вбачався такий факт,суду не надано, як і не встановлено. Обидві сторони підтвердили обсягом і змістом тих доказів, що надали до суду,про те, що саме кошти їх особисті та спільні були першочерговим джерелом виконаних будівельних робіт, а в подальшому вже інші головні будівельні роботи проводилися і в тому числі за їх банківськими збереженнями. Суд не може погодитися з доводами ОСОБА_7 про будівництво житлового будинку і надвірних та господарських споруд в шлюбі за її особисті кошти без права ОСОБА_8 на частку у спірному майні, адже такі твердження всупереч вимогам ч.1ст.81 ЦПК України не підтверджено відповідними доказами. Згідно роз»ясень п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання. При цьому, слід врахувати факт державної реєстрації права власності на новозбудоване майно саме в період шлюбу між сторонами, і що підтверджується свідоцтвом про право власності /НОМЕР_7/ від 13 вересня 2012 року, виданим виконавчим комітетом Мліївської сільської ради, даними Реєстрової книги №9 реєстр №1881(а.с.136-137том1). Надані сторонами докази у справі безсумнівно вказують, що право власності на новостворене нерухоме майно у виді індивідуального житлового будинку з господарськими і надвірними спорудами, виникло у них, як осіб, які створили це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності і саме в період шлюбу.

Суди проводять поділ нерухомого майна, як правило, на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи, але про проведення такої з вирішенням питання визначення часток, сторони не заявляли і тому суд, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог про виділ часток у спільному майні подружжя без визначення в натурі, остільки на вирішення експерта ОСОБА_8 ставив при призначенні судової будівельно-товарознавчої експертизи 19 жовтня 2017 року лише запитання про ринкову вартість будинковолодіння на час розгляду справи судом і який відсоток від нинішньої вартості складають використані від старого будинку будівельні матеріали. Згідно висновку експерта №16-17 від 23 січня 2018 року ринкова вартість будинку по АДРЕСА_6 станом на час проведення експертизи складає 427300грн., а із наданих на дослідження матеріалів, визначити кількість та вартість будівельних матеріалів, використаних при будівництві спірного будинку та надвірних споруд, які були взяті із побудованого за цієюж адресою у 1990 році та розібраного у 2011 році на будівельні матеріали будинку та надвірних споруд, що належали особисто ОСОБА_8 не вбачається можливим, остільки відповідні документи про перелік та кількість придатних до використання будівельних матеріалів, отриманих від розбирання будинки на адресу експерта не надійшли (а.с.213-227 том3). Крім цього, відповідачем ОСОБА_8 надано до суду довідку №344 від 10 березня 2015 року виконавчого комітету Мліївської сільської ради із змісту якої вбачається, що вищевказаний будинок збудований з врахуванням використаних будівельних матеріалів від знесеного будинку в 2011 році (а.с.138 том3).Із пояснень ОСОБА_8, в судовому засіданні стосовно вказаних доказів, суду повідомлено, що інших доказів у розпорядженні сторони не має, остільки такі завчасно не збиралися тому і відсутні. З огляду на зазначене, суд, приходить до висновку, що зазначені докази як не підтверджують, так і не спростовують факту будівництва нового будинку за рахунок будівельних матеріалів від знесеного будинку, а навпаки підтверджують, що сторони, як подружжя, брали участь у будівництві нового будинку всіма можливими засобами які мали, чи то коштами, чи то матеріалами будівельними.

Суд не надає оцінки висновку експерта за результатами проведеної 29 вересня 2017 року судової автотоварознавчої експертизи відносно вартості автомобіля «Корандо», який 03 лютого 2015 року(із змісту розписки) під час розподілу забрала у подальше користування ОСОБА_7, остільки позовної вимоги відповідно не заявлено (а.с.151-170 том3).

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст.6 Європейської Конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, зазначеної Конвенції, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Онер»їлдіз проти Туреччини" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Підсумовуючи викладене, суд, приходить до висновку, що спірне майно у виді житлового будинку з надвірними і господарськими спорудами, яке набуто сторонами за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і не може йти мова про особисту приватну власність ОСОБА_8 та виділення ОСОБА_7 частки у розмірі 3/4 частини будинку, оскільки це порушуватиме їх права як співвласників, які гарантовані ст.41 Конституції України. Сторони погодилися на закріплення права власності на будинковолодіння у частках без виділу в натурі і вважають такі умови прийнятними, про що повідомляли у поясненнях в ході судового розгляду.

За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається. Суд не вправі збирати докази за власною ініціативою. Через недостатність доказів у справі, за первісним позовом, судом було запропоновано ОСОБА_7 представити додаткові докази з приводу того, що ОСОБА_8 не міг приймати участі в будівництві, так як перебував на її утриманні, був не працюючим, не мав засобів до проживання без її допомоги, як стороні, яка несе обов»язок доказування, проте вони суду в належному обсязі надані не були. Так, дійсно, статтею 63 Сімейного Кодексу України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, статтею 70 Сімейного Кодексу України визначено, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст.70 СК України, частки майна дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності - є рівними. При вирішенні спору судом не встановлено обставин та доказів того, щоб один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї, а тому суд не вбачає підстав для відступу від засад рівності часток подружжя. Із пояснень ОСОБА_8, свідчень свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_19, ОСОБА_18, ОСОБА_11, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_24, змісту посвідки на постійне проживання, записів у ощадній книжці (а.с.137том1), договорів про купівлю земельних ділянок у кооперативних організаціях, слід, стверджувати що до Російської Федерації ОСОБА_8 офіційно за законом вибув у 2009 році, тобто ще до вибуття ОСОБА_7 у 2010 році (а.с.6,130 том1), працював будівельником і виконував роботи по кладці камінів і печей як спеціаліст, яка високо оцінювалася замовниками, тобто отримував оплату за роботу, яку виконував разом із братами, допитаними, як свідками, які теж були на заробітках з ним, ОСОБА_11, ОСОБА_11,товаришем ОСОБА_9 (допитані як свідки), мав у власності дві земельні ділянки під №70 та №100 в кооперативі «Мостовик» м.Сургут, Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області, на яких збудував котеджі і вони значно збільшилися у своїй вартості та які продав у 2011 та 2012 роках, тому стверджувати про не можливість його як фізичної так і фінансової участі буде протиправно (а.с.124 том1). Суд, погоджується, із поясненнями і позивача ОСОБА_7 про те, що вона теж приймала участь у будівництві їх спільного будинку, остільки надані суду докази у виді копії трудової книжки на її прізвище про місце роботи у ВАТ «Сургутнафтагаз» м.Сургут Тюменської області (а.с.47том1), довідки про її доходи як фізичної особи в період з 2000 рік по 2012 рік із отриманою заробітною платою, грошові перекази та вквитанції про витрати по утриманню спірного будинку(а.с.15-18,36-46, 48-122, 87-128 том1, а.с.30-41,51-69 том3) підтверджують суду її право на частку у спільному майні як подружжя, заслуговують на позитивну оцінку судом, характеризують її з позитивної сторони, як дружину, що дбала про матеріальне забезпечення сім»ї, але в співвідношенні 1/2 до 1/2 , а не 3/4 частини будинковолодіння. Законних підстав відступити від засади рівності часток, суд, не вбачає, як і для збільшення частки, враховуючи, що у подружжя відсутні неповнолітні діти, непрацездатні особи на утриманні.Таким чином, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_7

Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом про поділ вищезазначеного майна, суд виходить з наступного з врахуванням і вищевикладеного.

Заявлені позивачем та його представником клопотання про допит свідків, судом були задоволені, проте рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, яким хоч і відомі обставини, що мають значення для справи, але не спростовують за своїм змістом участі ОСОБА_7 у будівництві будинку. Суду були представлені і письмові докази стосовно будівництва будинку позивачем - документи, акти, довідки, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи, але не підтверджують такого факту і відповідно відсутні за своїм можливим походженням на підтвердження факту належності на праві лише особистої власності майна у виді будинку саме ОСОБА_8. Не є обґрунтованим посилання позивача щодо належності йому домоволодіння на праві особистої власності, як такого, що був побудований коштами одного з подружжя і придбаний до реєстрації шлюбу, виключно із оцінених судом доказів.

Із встановлених судом обставин у справі та досліджених доказів, є доведеним перед судом факт спільного будівництва житлового будинку з надвірними і господарськими спорудами сторонами в період шлюбу і за спільні кошти з визначенням часток сторін у співвідношенні 1/2 до 1/2, як встановлено за первісним позовом.

Позивач ОСОБА_8 в зустрічному позові просив у рахунок вартості його частки у спільному сумісному майні подружжя, яке отримане ОСОБА_7 03 лютого 2015 року в АДРЕСА_7, згідно розписок від 03 лютого 2015 року, приєднати 1/2 частку майна із спільної сумісної власності подружжя у виді житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_6 розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га, яка належить ОСОБА_7 до 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя у виді житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_6 розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га, яка слід, вважати належить йому.

Обгрунтовуючи такі позовні вимоги, позивач надав суду докази у виді розписок ОСОБА_7 від 03 лютого та 04 лютого 2015 року та орієнтовний перелік майна яке отримала відповідач, які на його думку, підтверджують, що між ними як подружжям відбувся добровільний розподіл спільного сумісного майна набутого у шлюбі, скріплені розписки підписами відповідачки, свідків, сільського голови, секретарем сільської ради, і при написанні їх він жодних заперечень не зазначив, що стверджує про їх спільну волю, усвідомлення подій, що відбувалися (а.с.150-155 том1).Обсягом цих доказів, а також висновками судових будівельно-технічної та автотоварознавчої експертиз у справі, на його думку, є можливим говорити, що частка отриманого ОСОБА_7 майна 03 лютого та 04 лютого 2015 року є такими що можуть дорівнюють вартості ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_6 розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га, який є їх спільним майном. Так, вартість отриманого ОСОБА_7 майна в результаті добровільного розподілу ОСОБА_8 оцінює приблизно в розмірі 1412441,60 грн., остільки точну вартість встановити не є можливим через відсутність речей і майна та перебування їх у відповідачки, виключення можливості їх оцінки експертом, знаходженням всіх документів на це майно виключно у користуванні сторони.Суд, бере до уваги, що згідно висновку експерта ринкова вартість житлового будинку з надвірними і господарськими спорудами складає 427300 грн., а вартість автомобіля «Корандо» 300081,60 грн., остільки визначити ціну такого майна серед іншого представилося можливим.Орієнтовна вартість речей і майна, які забрала 03 лютого 2015 року відповідач ним оцінена в 41400дол.США та 300 грн.без визначення вартості іншого у виді колекції золотих і срібних монет,ікон, старовинних книг та іншого., вартість проданої квартири у м.Сургут 955060 грн..

Згідно довідки Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області №209 від 12 лютого 2015 року, слід вбачати, що житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_6 розміщений на земельній ділянці загальною площею 1,01 га, із якої 0,25 га. землі закріплено для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення сесії Мліївської сільської ради №17-8/6 від 14 червня 2012 року та згідно рішення загальних зборів колгоспу ім.Леніна с.Мліїв в розмірі 0,56 га для будівництва (а.с. 13,141 том 1). Також сторони в період шлюбу придбали за розписками у громадян ОСОБА_32 і ОСОБА_33 земельні ділянки з метою використання для власних потреб, але стосовно їх правового режиму користування при розподілі спільного сумісного майна позовних вимог не заявляли (а.с.170,174 том1).

За загальним правилом цивільного процесу, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідати завданню цивільного судочинства, і справедливим. Суд не вправі відступити від жодної вимоги та зобов»язаний дотриматися їх при постановленні рішення у справі.Вирішуючи спір між сторонами, та приймаючи рішення у справі, та в частині зустрічного позову, суд, рахує, що дотримався таких вимог, визначених ст.263 ЦПК України, остільки забезпечив ОСОБА_7 як позивачу і відповідачу гарантовані Конституцією України права і свободи людини, визначив що майно набуте нею у шлюбі є їх спільним з ОСОБА_8 сумісним майном подружжя, визначив її частку у цьому майні, зафіксувавши це судовим рішення. Остільки за змістом ч.1ст.2 ЦПК України, судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, тобто мати справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд, то не можна залишати поза увагою і без оцінки обставини у справі пов»язані із вибуттям від ОСОБА_8 майна, яке є їх спільним сумісним майном подружжя, яке вибуло з його власності в результаті дій і домовленості з ОСОБА_7 при розподілі 03 та 04 лютого 2015 року без врахування його частки та права на компенсацію, їх слід оцінювати як такі що потребують судового захисту.

Так, чинним законодавством України, визначено, ст.64 СК України, що дружина і чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, мають і право за змістом ст.69 СК України розділити майно і за взаємною згодою. На підставі вивчених та досліджених під час судового розгляду доказів,наданих сторонами, безаперечно встановлено, що 03 лютого 2015 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 відбувся розподіл майна, закріплений написанням розписок від 03 та 04 лютого 2015 року.Пропозиція розподілу належить ОСОБА_7, а ОСОБА_8 не заперечив. Сторони обрали форму розподілу майна шляхом написання розписок з відповідним засвідченням.Воля сторін щодо розподілу була, на думку суду, виключно із обставин і доказів у справі, добровільна, відповідала їх внутрішній волі.Не вбачається підставним, стверджувати, що сторони не були обізнані із порядком своїх дій при визначенні правового режиму майна, остільки до розподілу були залучені фахівець з питань права ОСОБА_20, дільничний інспектор Таран Ю.В., депутати Мліївської сільської ради ОСОБА_17, ОСОБА_22. За змістом написаних розписок відбулося реальне настання правових наслідків, а саме ОСОБА_7 отримала належну частку у спільному сумісному майні подружжя, як і ОСОБА_8, вирішилося питання подальшого володіння і користування спільним майном.Умови розписок не порушували прав та інтересів сторін стосовно спільного майна набутого в період шлюбу. Наприклад, розписка від 04 лютого 2015 року стосовно житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_6, була посвідчена секретарем Мліївської сільської ради, із засвідченням підпису сільським головою та написана в присутності трьох свідків.При цьому,суд, враховує і ту обставину, як пояснили сторони в судовому засіданні і свідок ОСОБА_20, що для вирішення питання розподілу зверталися і до нотаріуса, але через його зайнятість не змогли очікувати. Слід, взяти до уваги, що для вивезення майна ОСОБА_7 замовила послуги вантажного автобуса, тобто завчасно підготувалася, в підтвердження чого надала копію договору-заявки №1865 транспортної експедиції вантажу автомобільним транспортом від 18 січня 2015 року(а.с.137 том 2) і за день до приїзду за узгодженням із ОСОБА_8 забрала їх спільний автомобіль «Корандо» при чому в присутності свідка ОСОБА_20. При з»ясуванні обставин справи, надаючи оцінку доказу, у виді копії договору-заявки №1865 транспортної експедиції вантажу автомобільним транспортом від 18 січня 2015 року, остільки в поясненнях та свідченнях учасники процесу говорили про погрузку речей у легковий автомобіль, грузовий автобус, грузову машину і ОСОБА_7 не надала суду оригіналу чи то належним чином завіреної копії документа, чи можливих інших доказів, які б спростовували такі виправлення, то в зв»язку з явними виправленнями в датах чорнильною ручкою року укладення договору-заявки та дати погрузки, суд, не оцінює вказаний доказ як належний та такий, що підтверджує її пояснення. Звертаючи увагу на зміст розписок ОСОБА_7 від 03 та 04 лютого 2015 року, які стосуються житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, у них вказано від 03 лютого, що не має претензій до цієї частини спільного майна, як і до іншого і оспорювати до суду нічого не буде, а від 04 лютого, що не має претензій. В подальшому 06 лютого 2015 року ОСОБА_7 пише письмове повідомлення ОСОБА_8 про написання розписки 04 лютого 2015 року під фізичним і моральним тиском з його сторони, невідповідність її волевиявленню і порушення її прав та інтересів, недійсність та повідомляє про право на частку у спільному майні подружжя, зазначаючи, що паспорт ОСОБА_8 не поверне у зв»язку із здачею до державних органів Російської Федерації для зняття з обліку. Відповідного змісту заяву, цієї дати, сторона направляє і голові Мліївської сільської ради ОСОБА_18, яка надає їй письмову відповідь 13 лютого 2015 року за №52 про власноручне написання розписки 04 лютого 2015 року в приміщенні сільської ради нею в присутності ОСОБА_8, двох представників з її сторони, працівників сільської ради та інших жителів села, які знаходилися в приміщенні ради і відсутність фізичного чи морального тиску щодо неї, а також про дані Погосподарської Книги №2 у якій в розділі домоволодіння по АДРЕСА_6 мається відмітка стосовно зареєстрованої ОСОБА_7 про вибуття 04 лютого 2015 року в Російську Федерацію без зняття з реєстрації (а.с.47 том2). Доречно звернути увагу, що в розписці від 04 лютого 2015 року ОСОБА_7 зобов»язується повернути ОСОБА_8 його особисті документи у виді паспорта та інших, а через два дні, 6 лютого 2015 року у заявах до ОСОБА_8 та ОСОБА_18, зазначає, що повертати не буде, так як здала їх до компетентних органів з питань реєстрації в Росії, в той час як туди за цей проміжок часу не виїжджала і свідок ОСОБА_20, посвідчила про їх знищення шляхом розривання у будинку 03 лютого 3015 року.В період надходження відповіді, ОСОБА_7, направляє повторне звернення від 12 лютого 2015 року з аналогічним змістом (а.с.177 том1). 18 лютого 2015 року ОСОБА_7 звернулася з позовною заявою до суду про поділ спільного майна подружжя (а.с.2-4 том1).29 травня 2015 року ОСОБА_7 в присутності іншого юриста ОСОБА_34, яка здійснювала представництво її інтересів у суді, мала намір зайти до вищевказаного будинку та отримала перешкоди у формі категоричної заборони від ОСОБА_8 та його рідних (а.с.234 том1). Проаналізувавши перебіг подій у справі, дослідивши вищеописані докази у виді розписок та повідомлень, суд, приходить до висновку, що питання користування спільним майном у виді домоволодіння було вирішено між сторонами саме розпискою від 03 лютого 2015 року в день розподілу майна, у повідомленнях ОСОБА_8 та ОСОБА_18 відповідач, заперечує зміст розписки від 04 лютого 2015 року, в якій лише вказано, що не має претензій до користування будинком колишнім чоловіком, що було вирішено попередньою розпискою. Критично слід віднестися і до посилань про фізичний та моральний тиск щодо відповідачки, остільки при наявності такого та враховуючи присутність з нею під час написання розписок юриста ОСОБА_20, дільничного інспектора міліції, це не знаходить свого обґрунтування, як і використання права на звернення до правоохоронних органів, проте таких заяв цієї дати, як і інших, не зареєстровано.

Як підсумок, хронологія подій, рішень, дій у справі з участю сторін, їх послідовність, продуманість, поетапність, тактичність, схиляють суд до позиції про попередньо, явно свідоме, в рамках правового поля, їх спланування, задля досягнення кінцевої мети.

Зрозумілим є, що для врегулювання питання розподілу спільного сумісного майна сторін у виді будинковолодіння та іншого майна, належним був би спосіб, який забезпечував їх права та інтереси, виключав будь-якого роду непорозуміння та виключно гарантував та закріплював їх волевиявлення з дотриманням чинного законодавства, яке регулює такі питання.Однак сторонами обраний інший спосіб та форма здійснення права на володіння, користування і розпоряджання майном, що є їх спільним, тому суд, приймаючи рішення за зустрічним позовом, беручи до уваги вище встановлені обставини, приймає справедливе і законне рішення, задовольняючи позовні вимоги частково.

При розгляді цивільної справи маються судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України визначено поняття судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктом 4 ч. 3 цієї ж статті встановлено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з цим ч. 1 ст. 138 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що лише ОСОБА_7 заявила про стягнення судових витрат з відповідача на її користь за первісним позовом, та згідно ст.141 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судовий збір присуджується позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому суд, вважає за обґрунтоване стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог. Так, згідно ч.3ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має майновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру, в даному випадку у 2015 році становив 243,60грн.. Обгрунтованими є і судові витрати, понесені стороною у виді 3 грн. 00 коп. - комісії за платіж ТВБВ №123 Черкаського ОУАТ Ощадбанк від 18 лютого 2015 року; 26860 грн. 80 коп.- витрат пов»язаних з переїздом до іншого населеного пункту та найманням житла, остільки підтверджуються: 27.01.2015 року - вартість проїзду 4 810,00 російських рублів (курс НБУ на цю дату 0,242424 грн. за 1 російський рубль) 4 810,00*0,242424=1 166,05 грн.,19.02.2015 року - вартість проїзду 4 864,00 російських рублів (курс НБУ на цю дату 0,438843 грн. за 1 російський рубль) 4 864,00*0,2438843=2 134,53 грн.,25.05.2015 року - вартість проїзду 4 528,00 російських рублів (курс НБУ на цю дату 0,418849 грн. за 1 російський рубль) 4 528,00*0,418849=1 896,54 грн.,31.05.2015 року - вартість проїзду 6 854,00 російських рублів (курс НБУ на цю дату 0,403252 грн. за 1 російський рубль) 6 854,00*0,403252=2 763,88 грн.,25.06.2015 року - вартість проїзду 7 614,00 російських рублів (курс НБУ на цю дату 0,392164 грн. за 1 російський рубль) 7 614,00*0,392164=2 986,32 грн.,26.11.2015 року - вартість проїзду 6 345,00 російських рублів (курс НБУ на цю дату 0,363304 грн. за 1 російський рубль) 6 345,00*0,363304=2 305,16 грн.,03.12.2015 року - вартість проїзду 7 850,00 російських рублів (курс НБУ на цю дату 0,354432 грн. за 1 російський рубль) 7 850,00*0,354432=2 782,29 грн.,19.01.2016 року - вартість проїзду 6 820,00 російських рублів (курс НБУ на цю дату 0,313318 грн. за 1 російський рубль) 6 820,00*0,313318=2 136,82 грн.,29.01.2016 року - вартість проїзду 8 415,00 російських рублів (курс НБУ на цю дату 0,310035 грн. за 1 російський рубль) 8 415,00*0,310035=2 608,94 грн.,25.04.2016 року - вартість проїзду 8 955,00 російських рублів (курс НБУ на цю дату 0,383272 грн. за 1 російський рубль) 8 955,00*0,383272=3 432,20 грн.,24.10.2016 року - вартість проїзду 4 660,50 російських рублів (курс НБУ на цю дату 0,41093 грн. за 1 російський рубль) 4 660,50*0,41093=1 915,13 грн.,09.06.2016 року - вартість проїзду 1 350,00 грн.,01.11.2016 року - вартість проїзду 1 350,00 грн.,проживання з 25.05.2015 року по 31.05.2015 року - 780,00 грн.,проживання з 25.10.2016 року по 01.11.2016 року - 1 820,00 грн.,проїзд з аеропорту до м. Черкаси та з м. Черкаси до аеропорту - 1 320,00 грн. (том 3 а.с.а.с. 71-95). При визначенні розміру витрат, суд враховує і вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», якою визначено, що витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження. Граничні норми добових витрат визначені в абзаці 6 підпункту 170.9.1. пункту 170.9. ст.170 Податкового Кодексу України. За проведеними судом розрахунками, слід вважати, що загальна сума витрат, пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту, а також найманням житла ОСОБА_7 складає 26 860,80 грн., які мають бути стягнуті пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В судових дебатах інших судових витрат сторона не просила компенсувати.

За первісним позовом у справі, судом за клопотанням ОСОБА_7 було вжито заходи забезпечення позову у виді арешту на будинок по АДРЕСА_6 на підставі ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2015 року, які слід вказати, що продовжують діяти протягом дев»яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

У задоволенні інших позовних вимог за позовними заявами ОСОБА_7 і ОСОБА_8 слід відмовити.

Позов підтверджується: копією свідоцтва про шлюб від 25 серпня 2005 року Серії НОМЕР_1, зареєстрованого Управлінням РАГС адміністрації м.Сургут Хантимансійського автономного округу-Югри Тюменської області Росія (а.с.5том1), копіями Посвідки на постійне проживання Серії НОМЕР_4 ОСОБА_7 та Посвідки на постійне проживання Серії НОМЕР_5 ОСОБА_8.(а.с.130том1,а.с.6том1),копією довідки про склад сім»ї і зареєстрованих у житловому будинку осіб , виданій Виконавчим комітетом Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 12 лютого 2015 року №208(а.с.12том1), копією рішенням Городищенської районної ради народних депутатів від 29 листопада 1990 року №330 «Про дозвіл (перебудови) індивідуального жилого будинку гр.ОСОБА_8.»(а.с.140-141том1), актом виносу в натурі земельної ділянки індивідуальному забудовнику (а.с.143том1), випискою із рішення виконкому Городищенської районної Ради народних депутатів від 29 листопада 1990 року №330 та копією Будівельного паспорту №410 від 11 грудня 1990 року, а також довідкою правління колгоспу ім.Леніна с.Мліїв про закріплення ОСОБА_8 землі для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с.140-145том1), копією рішенням сесії Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 14 червня 2012 року №17-8/6, копією довідки Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 12 лютого 2015 року №209 (а.с.13том1),копією Технічного паспорту на житловий будинок садибного типу АДРЕСА_6 (а.с.7-11том1), копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 вересня 2012 року (а.с.14том1); копією трудової книжки ОСОБА_7 та довідок про доходи фізичної особи ОСОБА_7, в період з 2000 рік по 2012 рік (а.с.15-18,47том1), копією ощадної книжки ОСОБА_8.(том1 а.с. 137), копією рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 25 червня 2015 року (а.с.117том2), копією шлюбного договору(том2а.с.138-139), копіями розписок від 03 лютого 2015 року, 04 лютого 2015 року, посвідченими секретарем Мліївської сільської ради (а.с.152-154том1), копіями записів у медичній карті ОСОБА_8 і ОСОБА_7 (а.с.156,179том1), копіями рахунок-фактури №НП - 11/05 від 11.05.2011 року (том 1 а.с.187) про придбання цегли на загальну суму 49 356,72 грн., рахунок-фактуру №КВ00010688 від 15.05.2011 року щодо придбання будівельних матеріалів на суму 2 244,25 грн. (т. 1 а.с.180-188), копією накладної №1544 від 27.06.2013 року про придбання транспортного засобу «KORANDOD20DFTDLX-2» 6 AT. (т. 1 а.с. 146), висновком експерта №16-17 від 23 січня 2018 року(а.с.213-227 том3), висновком експерта від 29 вересня 2017 року судової автотоварознавчої експертизи (а.с.151-170 том3), копіями проїздних документів до місцезнаходження суду та квитанціями про витрати на проживання (том 3 а.с.а.с. 71-95), квитанцією про сплату судового збору та комісійний платіж (а.с.1том1).

На підставі наведеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, ст.ст.60, 63, 64,69, 70, 71Сімейного Кодексу України, ст.ст.2, 3, 4, 5, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 133,141, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.6 Закону України «Про судовий збір», ст.170 Податкового Кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя задоволити частково.

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_6 розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га об»єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_6 розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га.

Визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_6 розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га.

Стягнути з ОСОБА_8, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, на користь ОСОБА_7, судові витрати 13533 (тринадцять тисяч п»ятсот тридцять три) грн. 70 коп., які складаються з: 121 грн. 80 коп. - судового збору; 1 грн. 50 коп. - комісії за платіж ТВБВ №123 Черкаського ОУАТ Ощадбанк від 18 лютого 2015 року; 13430 грн. 40 коп.- витрат пов»язаних з переїздом до іншого населеного пункту позивача та найманням житла.

Заходи забезпечення позову у виді арешту на будинок по АДРЕСА_6, згідно ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2015 року продовжують діяти протягом дев»яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про поділ майна набутого подружжям під час шлюбу задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_6 розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га.

В рахунок вартості частки ОСОБА_8 у спільному сумісному майні подружжя, яке отримане ОСОБА_7 03 лютого 2015 року в АДРЕСА_7, згідно розписок від 03 лютого 2015 року, приєднати 1/2 частку майна із спільної сумісної власності подружжя у виді житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_6 розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га, яка визначена рішенням суду за ОСОБА_7 до 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя у виді житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_6 розміщеного на земельній ділянці загальною площею 1,01 га, яка визначена за ОСОБА_8, згідно рішення суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов»язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області.

Копію рішення суду направити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для відому.

Повне рішення суду складено 29 грудня 2018 року.

Суддя О. М. Савенко