Справа №487/844/17
Провадження № 22-ц/4812/48/18 Суддя першої інстанції: Біцюк А.В.
Категорія 5 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Крамаренко Т.В.,

суддів: Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 представника відповідачки - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_4 та ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2018 року, ухваленого під головуванням судді - Біцюка А.В. в приміщенні того суду о 9 годині 27 хвилин по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач зазначав, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за тією ж адресою.

Власницею будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 та є його сусідкою, яка в жовтні 2016 року без його згоди самовільно встановила паркан з профнастилу на відстані 1 м. від його вікон орієнтовною довжиною 7 м. висотою 6 м., також на місці дерев'яного паркану заввишки 1,2 м, який розділяв земельні ділянки, відповідачкою збудовано кам'яний паркан висотою 2,10 м, вказані забудови порушують інсоляцію житлового будинку та земельної ділянки, належних позивачу.

Крім того, ОСОБА_4 на фасаді належного їй будинку встановлено камери відеоспостереження, в поле огляду однієї з камер потрапляє вхід до домоволодіння ОСОБА_2, що є втручанням в його особисте життя та порушує право на індивідуальність, право на недоторканість, ділової репутації, право на повагу до гідності та честі.

До того ж, в квітні 2013 року відповідачкою було проведено облицювання цоколю свого будинку, в результаті чого плитка вийшла за межі в цоколі на 3 см, чим заважає позивачу відкривати ворота свого домоволодіння на повний кут.

Посилаючись на викладене та на те, що вказані дії відповідачки порушують його право на користування його майном, позивач просив суд зобов'язати ОСОБА_4:

- знести шляхом демонтажу паркан орієнтовною довжиною 7 м. орієнтовною висотою 6 м., побудований перед вікнами будинку АДРЕСА_1;

- знести шляхом демонтажу кам'яний паркан висотою 2,10 м., який розділяє земельні ділянки домоволодінь АДРЕСА_1 та встановити дерев'яний паркан висотою 1,20 м. який розділяє вказані земельні ділянки;

- демонтувати за свій рахунок камеру відеоспостереження в полі огляду якої потрапляє вхід до домоволодіння АДРЕСА_1

- демонтувати за свій рахунок 3 см плитки, що облицьовує цоколь будинку АДРЕСА_1.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідачки судові витрати за проведення судової експертизи у розмірі 5348,16 грн. та 2500 грн. витрати на правову допомогу.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2018 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_4 демонтувати увесь паркан з профнастилу, встановлений на території домоволодіння АДРЕСА_1 навпроти вікон житлових приміщень «2-2», «2-4» та «2-10» (літ. Б) будинку АДРЕСА_1. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права просила рішення суду в частині задоволення позовних вимог про знесення паркану скасувати та ухвалити нове рішення про відмову цих вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на те, що рішення не відповідає нормам процесуального та матеріального права, фактичним обставинам справи, а крім того, не ґрунтується на жодних нормах права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за призначенням.

При здійсненні права власності згідно ст. 319 ЦК власник зобов'язаний дотримуватися вимог закону і моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Нормами ст. 41 Конституції, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 293 ЦК передбачено право особи на повагу до житла і приватного життя, на безпечне для життя і здоров'я довкілля.

Діяльність фізичної та юридичної особи, яка порушує ці права особи, є незаконною і може бути припинена за рішенням суду.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 5 серпня 2010 року є власником домоволодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 1 листопада 2010 року належить домоволодіння АДРЕСА_1

Вказані домоволодіння утворились внаслідок поділу в 2010 році домоволодіння АДРЕСА_1, яке належало сторонам на праві спільної часткової власності: позивачу - 47/100, а відповідачки - 53/100.

Раніше у 2006 році, рішенням суду між сторонами, які на теперішній час є власниками земельних ділянок, було встановлено порядок користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 згідно порядку користування що встановився між співвласниками та з урахуванням їх побажань.

Відповідно до положень п.3.19 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюється місцевими правилами забудови в залежності від розміру ділянок, умов інженерного обладнання, інсоляції будинків та територій, інших нормативних вимог, регіональних традицій.

Згідно зі змістом БН 441-72 «Вказівки по проектуванню огорож майданчиків і ділянок підприємств, будівель і споруд», розробка проектів огорож індивідуальних забудовників не вимагається.

Статтею 29 Закону України «Про планування і забудову територій» не передбачена видача дозволу на об'єкти, що не потребують розробки проекту.

Із висновку судової будівельно-технічної експертизи, проведеною експертом Миколаївського відділення ОНДІСЕ ОСОБА_5 30 січня 2018 року № 17-988/989 вбачається, що оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 був поділений на дві окремі адреси, а саме №14 та АДРЕСА_1 то відстані між будинками в даному випадку не нормуються державними будівельними нормами, а діють норми інсоляції та санітарно-гігієнічні вимоги.

Експертом встановлено, що відповідачкою навпроти вікон житлових приміщень «2-1», «2-4» та «2-10» будинку АДРЕСА_1 встановлений паркан з профнастилу виконаного з каркасу металевих профільних труб на відстані 1,7 м від стіни будинку. Встановлений він лицьовою стороною до домоволодінню АДРЕСА_1 та на його території. Паркан складається з листа профнастилу, розміром 6,54 м(b) x 2,0 м(h) на рівні вікон приміщень першого поверху будинку та другого листа профнастилу, встановленого на рівні вікна приміщення «2-10» другого поверху вказаного будинку АДРЕСА_1. Між встановленими (нижнім та верхнім) листами профнастилу є проміжок (просвіт) приблизно 80 см.

Так при сході сонце не потрапляє крізь встановлений паркан з листів профнастилу на поверхню відмостки та на нижню частину стіни будинку АДРЕСА_1, що і призвело до появи моху та вологи на вказаних поверхнях будинку, тобто просвіт між листами профнастилу не забезпечує освітлення та провітрювання зовнішньої стіни вказаного будинку в повному обсязі.

Отже, вказаний паркан з профнастилу не відповідає вимогам 10.30 Державних будівельних норм 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», відповідно до яких розміщення та орієнтація житлових і громадських будинків (за винятком дитячих дошкільних установ, загальноосвітніх шкіл, шкіл-інтернатів) повинні забезпечувати тривалість інсоляції житлових приміщень, визначених нормами, і територій не менше 2,5 год. за день на період з 22 березня по 22 вересня.

Відповідно до висновку для того, щоб паркан відповідав будівельним нормам необхідно встановити паркан з металевої сітки або живу огорожу (кустарники, дерева відповідних порід відповідно до рекомендацій місцевих органів лісового господарства) на висоту 1,7м. на відстані 2м. від цоколю першого поверху будинку АДРЕСА_1.

Допитана колегією суддів апеляційного суду експерт ОСОБА_5, яка складала вказаний висновок пояснила, що розташований паркан з профнастилу на відставні 1,7 м від фасаду домоволодіння №14А не забезпечує належної інсоляції вказаного будинку. Внаслідок недотримання відповідачкою санітарно-гігієнічних норм зовнішня стіна будинку позивача покрилася цвіллю, яка не може утворитися від зовнішніх чинників без провітрювання будинку, що свідчить про неналежну інсоляцію.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції вірно встановив факт порушення відповідачкою прав позивача щодо користуванням жилим будинком.

Це порушення полягає в недотриманні відповідачкою санітарних та будівельних норм при розміщенні на своїй земельній ділянці паркану з профнастилу розміром 6,54 м(b) x 2,0 м(h) на рівні вікон приміщень першого поверху будинку та другого листа профнастилу, встановленого на рівні вікна приміщення «2-10» другого поверху будинку АДРЕСА_1.

Внаслідок чого, виникають певні незручності позивача в проживанні та користуванні будинком, а також перешкоджає належним чином здійснювати право власника житлового будинку.

На підставі статей 386, 391 ЦК України власник, права якого порушені, має право вимагати усунення будь-яких порушень свого права, хоч би вони й не були пов'язані з порушенням права володіння.

Зважаючи на наведене, для усунення перешкод в користуванні позивачем належним йому на праві власності будинком суд обґрунтовано зобов'язав відповідачку демонтувати паркан з профнастилу, а тому висновок суду в цій частині позовних вимог є вірним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо наявності у паркані з профнастилу проміжку 80 см через яке потрапляє сонце не заслуговують на увагу, оскільки, як пояснила експерт цього недостатньо для належної інсоляції будинку позивача.

Також не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_4 на те, що будівництво другого поверху позивача з облаштуванням в ньому вікна у двір відповідачки проводилося без проектної документації та її дозволу, що порушує її особисті права, оскільки на теперішній час будинок позивача після реконструкції прийнято в експлуатацію та видано свідоцтво про право власності на нього, який складається з приміщень розташованих й на другому поверсі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 проте, що будівництво паркану з профнастилу було здійснено задля безпеки відповідачки у зв'язку з неправомірними діями самого позивача щодо проникнення у її двір не можуть бути підставою для відмови у його демонтажу, який збудовано з порушенням норм.

Посилання відповідачки на те, що суд не надав можливості альтернативного вирішення справи не заслуговують на увагу, оскільки в суді апеляційної інстанції сторони відмовилися від укладення мирової угоди, а пропозиції позивача щодо вирішення спору зводилися до позовних вимог.

Також колегія суддів не може прийняти до уваги посилання ОСОБА_4 на те, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем у даній справі.

Так, відповідно до вимог статті 376 ЦК України, статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України).

З висновком суду щодо відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 про демонтаж кам'яного паркану, 3 см плитки, що облицьовує цоколь будинку, відеокамер встановлених відповідачкою на фасаді свого будинку, колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Наполягаючи на задоволенні свого позову ОСОБА_2 посилався на те, що внаслідок самовільного зведення відповідачкою кам'яного паркану, облицювання цоколю будинку, що належить відповідачці з порушенням будівельних норм та встановлення камери відеоспостереження порушуються його права як власника будинку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права подання позову про знесення самочинно збудованого об'єкту, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що зведенням кам'яного паркану та облицюванням цоколю будинку ОСОБА_4, а також встановленням камер відеоспостереження порушуються права ОСОБА_2

Та обставина, що відповідачкою самовільно зведено кам'яний паркан, зроблено облицювання цоколю та встановлено камери відеоспостереження на належному їй будинку не є достатньою, самостійною підставою для задоволення вказаних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 проте, що вказаними діями відповідачки порушуються його права не заслуговують на увагу як такі, що не ґрунтуються на доказах.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не вирішено питання щодо стягнення з відповідачки судових витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн. є безпідставні, оскільки відповідних доказів (квитанцій, чеків), які підтверджують здійснення позивачем відповідних витрат, матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційні скарги на підставі ст. 375 ЦПК України підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року.