25.07.2018 Єдиний унікальний номер 205/5870/15-ц
єдиний унікальний номер № 205/5870/15-ц
провадження № 2/205/732/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Сахончик Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

представник позивача - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

12.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Уточнивши позовні вимоги в остаточній редакції від 02.07.2018 року, ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що шлюб між ним та відповідачем було зареєстровано 03.10.2009 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу сторони за спільні кошти придбали автомобіль НОМЕР_1, право власності на який було зареєстровано за відповідачем. Під час перебування у шлюбі позивач працював та заробляв грошові кошти, які були витрачені, в т.ч. на придбання спірного майна. Згідно висновку експерта від 22.07.2015 року вартість спірного автомобілю становить 142907,74 грн. Спірний автомобіль перебуває у користуванні відповідача та є неподільною річчю, тому позивач має право на отримання грошової компенсації.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі вартості ? частини автомобілю НОМЕР_1, в сумі 71453,87 грн.

10.03.2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2018 року прийнято відмову ОСОБА_2 від позову. Провадження по цивільній справі в частині за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя закрито.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судове засідання не зявились, про дату час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. У заяві від 25.07.2018 року відповідач просила відкласти слухання справи у звязку з зайнятістю її представника в іншому судовому засіданні, однак жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надала. У відзиві на позов зазначили, що спірний автомобіль купувався за грошові кошти її батька ОСОБА_4, які він позичив у свого товариша. Крім того, відповідач не згодна на стягнення з неї грошової компенсації за частину вартості спірного автомобілю.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.10.2009 року по 13.07.2015 року (а.с. 6).

В період шлюбу сторонами було придбано автомобіль SKODA SUPERB, 2006 року випуску, кузов TMBDL23U07B300400, державний номерний знак НОМЕР_2, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі біржового договору купівлі-продажу № 194825/0404 від 24.02.2010 року (а.с. 203).

Станом на 15.03.2018 року вищезазначений автомобіль зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ982368, виданого 15.04.2015 року (а.с. 203).

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною другою якої такі є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до статті 61 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та в постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі № 653/3848/15-ц, а тому згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З урахуванням викладеного, та приймаючи до уваги те, що відповідачем не спростовано презумпцію спільності майна подружжя за статтею 60 СК України, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що грошові кошти на придбання спірного автомобілю були особистими коштами відповідача, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль було придбано в період шлюбу за спільні грошові кошти подружжя, тобто він є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).

За змістом частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, якщо один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Саме такий по суті висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 року № 6-2670цс16.

Оскільки жодним з подружжя не було внесено на депозитний рахунок відповідної суми грошової компенсації за частину автомобілю, а спірний автомобіль є неподільною річчю, суд приходить до висновку про необхідність визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності по 1/2 частині автомобіля марки SKODA SUPERB, 2006 року випуску, кузов TMBDL23U07B300400, державний номерний знак НОМЕР_2.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 51, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 60-61, 70-71 СК України, ст. ст. 183, 364-365, 370 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 82, 141, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання, 49000, АДРЕСА_1) і ОСОБА_2 (місце проживання, 49000, м. Дніпро, вул. Караваєва, буд. 44. кв. 1) в порядку поділу майна право власності по 1/2 частині автомобіля марки SKODA SUPERB, 2006 року випуску, кузов TMBDL23U07B300400, державний номерний знак НОМЕР_2.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду, яка відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України, подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Басова