Провадження № 22-ц/773/708/18 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів Русинчука М.М., Осіпука В. В.,

з участю секретаря - Губарик К. А.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання припиненим зобов'язання за іпотечним договором, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 06.08.2007 року між ОСОБА_3 та ТзОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір №509/ФКВ-07, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кошти у розмірі 15300 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 06.08.2007 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Український промисловий банк» укладено іпотечний договір № 509/Zфквіп-07, що посвідчений приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Кульбицькою І.В. за реєстровим номером №1204. За умовами іпотечного договору в іпотеку надано земельну ділянку площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У відповідності до п. 1.3. Договору іпотеки сторони цього договору оцінюють предмет іпотеки у 101 000 грн.. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.02.2011 року кредитний договір №509/ФКВ-07 від 06.08.2007 року, який укладений між ТзОВ «Український промисловий банк та ОСОБА_3 розірвано, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 в користь ПАТ «ДельтаБанк» (правонаступника ТОВ «Укрпромбанк») заборгованість за кредитним договором в розмірі 111 433 грн. та судові витрати по справі. Згідно квитанції № 566 від 09.08.2017 року позивачем в повному обсязі сплачена сума заборгованості, що стягнута за рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.02.2011, сплачена сума заборгованості є більшою ніж вартість іпотечного нерухомого майна. На підставі наведеного просив суд, визнати припиненим зобов'язання за іпотечним договором № 509/Zфквіп-07 від 06.08.2007 року, що був укладений між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 та припинити обтяження, які були винесені на підставі іпотечного договору № 509-Zфквіп-07 від 06.08.2007 року, що наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Державному реєстрі іпотек, Єдиному державному реєстрі заборон відчуження на нерухоме майно на земельну ділянку площею 0, 10 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про визнання припиненим зобов'язання за іпотечним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає до часткового задоволення, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що банк має право на нарахування процентів та інших платежів, передбачених у договорі, та/або сум, визначених статтею 625 ЦК України, за період невиконання рішення суду, а тому зобов'язання не припинилось у зв'язку з виконанням і, як наслідок, не припинились зобов'язання, які виникають з договору іпотеки як похідного зобов'язання у зв'язку з чим вважав, що підстав для визнання припиненим зобов'язання за іпотечним договором судом не встановлено.

Однак погодитись з такими висновками суду неможна виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.08.2007 року між ОСОБА_3 та ТзОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», укладено кредитний договір № 509/ФКВ-07, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику ОСОБА_3 кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 15300 доларів США строком до 5 серпня 2022 року зі сплатою 14,3 % річних за користування кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 06.08.2007 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», укладено іпотечний договір № 509/Zфквіп-07, що посвідчений приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Кульбицькою І.В. за реєстровим номером № 1204.

Унаслідок неналежного виконання позичальником грошових зобов'язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту виникла заборгованість, у зв'язку з якою рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.02.20011 року кредитний договір №509/ФКВ-07 від 06.08.2007 року, який укладений між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 розірвано, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 в користь ПАТ «ДельтаБанк» (правонаступника ТОВ «Укрпромбанк») заборгованість за кредитним договором в розмірі 111 433 грн. та судові витрати по справі.

29.07.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 13).

Згідно квитанції № 566 від 09.08.2017 року ОСОБА_1 сплачено суму заборгованості, що стягнута за рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.02.2011 року (а.с. 15).

14.08.2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку зі сплатою в повному обсязі суми заборгованості, що стягнута за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.02.2011 року, яке набрало законної сили 07.03.2011 року (а.с. 16).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства у встановлений строк(термін).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов'язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням.

Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов'язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред'явлення вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Разом з тим, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов'язання вважаються припиненими.

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини першої статті 572 ЦК України та частини першої статті 575 іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов'язання, зокрема, виконанням.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов'язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов'язання.

Таким чином, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимогкредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв'язку із цим основного зобов'язання іпотека припиняється.

Отже, зобов'язання за кредитним договором № 509/ФКВ-07 від 6 серпня 2008 року, які існували між ТзОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 припинені сплатою іпотекодавцем ОСОБА_1 суми заборгованості, визначеної судовим рішенням, унаслідок чого припинено й договір іпотеки, укладений на забезпечення кредитного договору.

Ураховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для припинення іпотеки, а тому рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме - визнання припиненим зобов'язання за іпотечним договором.

Разом з тим, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо припинення обтяжень нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,10 га, що знаходиться за адресою; с. Липляни Ківерцівського району та належить на праві власності позивачу, які внесені на підставі іпотечного договору і наявні в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових право на нерухоме майно та їх обтяжень», постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових право на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року № 1127.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 4 вищевказаного Закону державній реєстрації підлягають речові права, похідні від права власності, зокрема, іпотека.

До повноважень суб'єктів державної реєстрації прав належать: 1) забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень»).

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» державними реєстраторами є, зокрема, нотаріус.

Отже, скасування записів про припинення обтяження нерухомого майна та про іпотеку належить до повноважень державного реєстратора, зокрема, до повноважень нотаріуса.

Суд не може вирішувати питання, віднесені до повноважень державних реєстраторів та не наділений правом виключати з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек записи щодо обтяження майна, а тому, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є неналежним способом захисту і у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. Крім того, державний реєстратор не залучений до участі в даній справі.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, у зв'язку із скасуванням рішення суду першої інстанції апеляційний суд здійснює новий розподіл судових витрат.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути сплачений позивачем розмір судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 1600 грн.(640+960).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати припиненим зобов'язання за іпотечним договором № 509/Zфквіп-07 від 06.08.2007 року, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Кульбицькою І.В. за реєстровим № 1204.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в користь позивача ОСОБА_1 1600(одну тисячу шістсот) грн. понесених судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді