Провадження №2/760/804/18
Справа №760/1504/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі: Ковальській К.О.,

за участю:

представника позивача Шадури А.М.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. києві цивільну справу за позовом Київської міської ради до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, суд -

В С Т А Н О В И В:

24.01.2017 позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,008 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) та повернути її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення її від будівель та споруд, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Позов обгрунтований тим, що в межах повноважень, визначених вищевказаним рішенням Київської міської ради, на підставі листа слідчого управління ГУ МВС України в місті Києві від 08.07.2015, Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було здійснено обстеження та складено акт обстеження земельної ділянки від 30.07.2015 № 258/09 з дотримання вимог земельного законодавства.

Позивач посилався на те, що в ході обстеження встановлено, що на земельній ділянці площею приблизно 0,008 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) збудовано двоповерхову цегляну житлову прибудову до багатоповерхового житлового будинку. Власником нерухомого майна, відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 25.11.2013 індексний номер 13401434 є ОСОБА_3 (свідоцтво про право власності від 25.11.2013 індексний номер 15-01119). Документ, який посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою (кадастровий номер НОМЕР_1), згідно вимог статті 126 Земельного кодексу України в Департаменті земельних ресурсів станом на 51.12.2012 не зареєстровано.

Позивач вказав, що зазначена земельна ділянка у міському земельному кадастрі обліковується як землі, не надані у власність чи користування. Київська міська рада, як єдиний розпорядник земель комунальної власності міста, рішень щодо передачі зазначеної земельної ділянки у власність чи користування за зверненням відповідача не приймала. А, отже, речові права на вказані земельні ділянки у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» не зареєстровані.

Позивач вважає, що оскільки, земельна ділянка по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) не була відведена у відповідності до чинного законодавства для будівництва об'єктів нерухомого майна, майно, збудоване на цій земельній ділянці підлягає знесенню.

З огляду на наведене, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Усатовій І.А.

Ухвалою судді від 27.01.2017 залишено позовну заяву без руху, надано термін для усунення недоліків позовної заяви.

03.03.2017 позивачем усунуті недоліки позовної заяви. Позивач посилався на те, що було здійснено обстеження спірної земельної ділянки, за результатами чого було складено акт обстеження №17-0259-09 від 27.02.2017, та в ході обстеження встановлено, що фактичні обставини, що мали місце станом на 30.07.2015 не змінилась.

Ухвалою судді від 09.03.2017 відкрито провадження в справі та призначено до судового розгляду.

14.11.2017 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву позивача, обґрунтовані тим, що позовна заява позивача є необґрунтованою та безпідставною, особливо в частині проведення реконструкції (а не самочинної прибудови) квартири АДРЕСА_1. Пояснила, що користуватися квартирою № 35 сім'я не мала можливості, починаючи з 1998 року, через її аварійний стан, тому вони були відселені у квартиру маневрового фонду району в будинок по АДРЕСА_3. За шість років належного ремонту в квартирі житлово-експлуатаційними службами району не було проведено. Після приватизації вказаної квартири, відповідач почала ремонтувати її самотужки. Неодноразові усні звернення до представників районної влади щодо дозволу на проведення укріплення фундаментів та стін квартири не дали результатів, тому відповідач була змушена розпочати реконструкцію квартир № 35, 36 без належного дозволу, звернувшись до ТОВ «СК ГІДРОБУД», оскільки подальше проживання у квартирах було небезпечним. Зазначила, що твердження позивача стосовно проведення нею самочинної прибудови спростовуються, зокрема: декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, затвердженою 18.10.2013 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві, свідоцтвом про право власності на квартиру АДРЕСА_1, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.11.2013, згідно якого проведену позивачем реконструкцію квартир АДРЕСА_1 відповідачем визнано правомірною, виконаною без порушень норм чинного законодавства України. Також вказала, що позивачем помилково та некоректно у позові та актах обстеження земельної ділянки зазначено її площу в розмірі приблизно 0,008 га, тобто 80 кв. м, при тому, що фактично вона становить менше 47,7 кв. м, а також займані відповідачем 47,7 кв. м. площі, знаходяться під належним їй на законних підставах об'єктом нерухомості, зведеним та прийнятим в експлуатацію без порушення норм чинного законодавства України, без порушення прав інших осіб, та не суперечить суспільним інтересам.

Також відповідач посилалася на те, що для виконання позовної вимоги позивача - звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, тобто знесення прибудови площею 47,7 кв. м, зведеної в ході реконструкції, необхідно визначити наявність технічної можливості такого знесення прибудови, тобто - необхідне проведення судової будівельно-технічної експертизи. При проведенні знесення обов'язкові значні динамічні та вібраційні навантаження, які виникнуть при проведенні демонтажу залізобетонних монолітних конструкцій прибудови, які в свою чергу можуть призвести до руйнування та обрушення штатних конструкцій частини житлового будинку по АДРЕСА_1, що зробить неможливим виконання судового рішення про знесення самочинної прибудови, в разі ухвали такого рішення Ця обставина зобов'язує позивача провести необхідні будівельно-технічні дослідження конструкцій будинку АДРЕСА_1 - для отримання висновку щодо можливості знесення законно зведеної в ході реконструкції прибудови, без пошкодження при цьому несучих конструкцій будинку. Адже, демонтаж залізобетонних конструкцій прибудови, реально може призвести до руйнації частини вже значно пошкоджених нижніх несучих штатних конструкцій п'ятиповерхового будинку.

Відповідач вказала, що важливим доказом необгрунтованості позову є та обставина, що позивачем жодним чином не зазначено та не наведено підстав яким чином та чиї саме інтереси порушено нею при проведенні реконструкції. Адже фактично реконструкцією навпаки - захищено інтереси мешканців будинку та комунальну власність міста, а спірна прибудова не порушує громадських та приватних інтересів, значно покращила благоустрій прибудинкової території та вулиці, забезпечила ремонт і необхідне укріплення конструкцій будинку.

Щодо відсутності у відповідачки правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, на яку посилається позивач, відповідач посилалася на те, що відсутність правовстановлюючих документів обумовлена виключно діями чи то бездіяльністю самого позивача.

Крім того, вказала, що починаючи з 2014 року вона десятки разів письмово та усно зверталася до Київради та її Департаменту земельних ресурсів, але на письмові звернення відповіді не стримувала, а при усних зверненнях їй роз'яснювали, що практики надання в оренду або укладання інших угод щодо надання в користування (володіння) земельних ділянок фізичним особам під законно зведені та введені в експлуатацію об'єкти нерухомості, в Києві немає.

Пояснила, що на даний час в Київській міській раді знаходяться на розгляді два її клопотання щодо надання їй в оренду земельної ділянки площею 47,7 кв. м. прибудинкової території, суміжної з торцевою стіною будинку АДРЕСА_1 - з боку будинку АДРЕСА_4, в порядку, затвердженому рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 №241/2463. Зважаючи на викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог КМР до неї - в повному обсязі.

03.10.2018 представником позивача подано до суду відповідь на заперечення, в якій зазначено, що заперечення відповідача не відповідають обставинам справи. Єдиною підставою набуття права власності чи права користування земельними ділянками комунальної власності м. Києва для громадян чи юридичних осіб є відповідне рішення Київської міської ради. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, так документ, який посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою (Кадастровий номер НОМЕР_1) в Департаменті земельних ресурсів станом на 31.12.2012 не зареєстровано, зазначена земельна ділянка у міському земельному кадастрі обліковується як землі, не надані у власність чи користування. Також, вказав на відсутність доказів подання звернень відповідачем до Київської міської ради чи Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради щодо отримання земельної ділянки у власність або користування. Таким чином, на переконання сторони позивача, відповідачем не дотримано належну процедуру оформлення земельної ділянки, а спроби здійснення їх були розпочаті після подання позову до суду щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. На підставі вищезазначеного, просив позов задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила позов задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення на позовну заяву, в яких пояснив, що займані відповідачем 47,7 кв. м площі, знаходяться під належним їй на законних підставах об'єктом нерухомості, зведеним та прийнятим в експлуатацію без порушення норм чинного законодавства, без порушення прав інших осіб, не суперечать суспільним інтересам. Користування спірною земельною ділянкою, відбувається у визначеному чинним законодавством порядку, обкладено відповідним земельним податком, належним чином сплаченим відповідачем. Стосовно відповіді позивача на заперечення від 01.10.2018, вказав, що позивачем хибно трактуються положення ст. 376 ЦК України відносно проведеної відповідачем прибудови в ході реконструкції, адже прибудова не є самочинним будівництвом і згідно матеріалів справи - законне, не скасоване право власності на неї з 25.11.2013 має виключно відповідач; твердження позивача про порушення відповідачем прав інших осіб при користуванні спірною земельною ділянкою, та про відсутність доказів звернення відповідача щодо оформлення земельної ділянки до подання даного позову спростовуються актом КП Батиївське (балансоутримувача) від 26.02.2014 та клопотанням відповідача від 16.01.2016; права територіальної громади не порушено, оскільки передати будь-кому у власність або користування спірну земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку, неможливо, а відповідачем вона використовується за прямим призначенням. Зважаючи на викладене, вважає, що законних підстав для задоволення позовних вимог позивача не існує і йому слід відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Київська міська рада, звертаючись до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтувала тим, що відповідач незаконно, без реєстрації дозвільних документів, здійснює самочинне будівництво шляхом самовільного виконання робіт з реконструкції квартир АДРЕСА_1. Відповідач створив перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні даною земельною ділянкою, чим порушив права територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради як власника земельної ділянки.

Виходячи зі змісту норми, яка закріплена частиною 1 статті 376 Цивільного Кодексу України, житловий будинок, будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони: збудовані, або будуються без належного дозволу; без належно затвердженого проекту; з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 7 цієї ж статті встановлено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим, або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України та п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 № 6 самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Крім того, вищевказаною статтею передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 № 6 право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 Ж), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власницею квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.11.2013, серії НОМЕР_2 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

30.07.2015 головним спеціалістом управління землеустрою та моніторингу земель Сідненком Л.О. складено акт про виявлення факту здійснення двоповерхової цегляної житлової прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 самовільно без дозвільної документації.

27.02.2017 головним спеціалістом управління землеустрою та моніторингу земель Сідненком Л.О. складено акт про виявлення факту здійснення двоповерхової цегляної житлової прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 самовільно без дозвільної документації.

Як вбачається з декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 28.10.2013 №КВ30, про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція квартир АДРЕСА_1», замовник - ОСОБА_3.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2013 року КП «Батиївське» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації звертався до Солом'янського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації), Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про приведення прибудинкової території житлового будинку в початковий стан шляхом знесення самовільно побудованої споруди, відновлення газону та фасаду будинку.

Так, позивач просив суд зобов'язати відповідачку привести прибудинкову територію житлового будинку АДРЕСА_1 в початковий стан відповідно до плану прибудинкової території зобов'язати знести самовільно побудовану споруду, відновити газон та фасад будинку.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2013 року позовні вимоги задоволено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.11.2013 рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову КП «Батиївське» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради /Київської державної адміністрації/, Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради /Київської міської державної адміністрації/ про приведення прибудинкової території житлового будинку в початковий стан шляхом знесення самовільно побудованої споруди, відновлення газону та фасаду будинку відмовлено.

Згідно акту КП «Батиївське» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.02.2014, складеного за результатами обстеження результатів реконструкції квартир АДРЕСА_1 та зведеної при цьому прибудови до торцевої стіни будинку з боку будинку АДРЕСА_4, встановлено, що в результаті реконструкції зафіксовано остаточне усунення недоліків допущених при будівництві будинку АДРЕСА_1 - затікання торцевої несучої стіни будинку та фундаментів під нею, відповідно ліквідовано причини руйнування фундаментів під вказаною стіною, вологість, плісняву та грибок на стінах квартир АДРЕСА_1 перевіркою дозвільних документів на реконструкцію квартир АДРЕСА_1 порушень порядку проведення прибудови не виявлено, проведеною реконструкцією права та інтереси мешканців будинку, а також обслуговуючої організації КП «Батиївське» Солом'янського району не порушено, покращено стан благоустрою прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 в м. Києві.

З матеріалів справи вбачається, що 24.10.2017 ОСОБА_3 зверталася до Київської міської ради із клопотанням про укладення договору оренди земельної ділянки площею 47,7 кв.м. прибудинкової території, суміжної з торцевою стіною будинку АДРЕСА_1 - з боку будинку АДРЕСА_4.

Також вбачається, що 03.11.2017 ОСОБА_3 звернулася до Київської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (вх. №К-32193) за адресою: АДРЕСА_1, прибудинкова територія з торцевою стіною будинку АДРЕСА_1, - з боку будинку АДРЕСА_4, кадастровий номер НОМЕР_1, орієнтовний розмір земельної ділянки 47,7 кв.м., з наміром оренди вказаної земельної ділянки на 20 років. Крім того, вбачається, що відповідачем сплачено земельний податок у розмірі 2665,06 грн.

02.08.2018 позивачу було надано відповідь Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №057029-08/Ч-3600-3563 з приводу розгляду поданого нею клопотання К-34317. У відповіді відповідачу повідомлено, що Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) підготував відповідний проект рішення Київської міської ради, який погоджується відповідно до Регламенту Київської міської ради, затвердженого рішенням Київського міської ради від 07.07.2016 №579/579.

З наданих в судовому засіданні пояснень представника позивача встановлено, що спірна земельна ділянка, на якій розташовано здійснену відповідачем реконструкцію, кадастрового номеру не має, вказана земельна ділянка має обліковий номер НОМЕР_1, та належить територіальній громаді, натомість будинок за адресою: АДРЕСА_1, розміщений на іншій земельній ділянці.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону

Відповідно до ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами і державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Набуття права власності вважається правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України).

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ч. 2 ст. 383 ЦК України, згідно якої, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Розглянувши справу, повно та всебічно суд дійшов до висновку, що позивачем не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_3 самовільно зайняла земельну ділянку та самочинно побудувала на ній двоповерхову цегляну житлову прибудову до багатоповерхового житлового будинку, а матеріали справи спростовують дані твердження, у зв'язку з чим позовні вимоги Київської міської ради до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, слід залишити без задоволення.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1, 88, 118, 125, 126, 153 Земельного Кодексу України, ст.ст. 215, 216, 317, 319, 321, 328, 373 Цивільного кодексу України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Київської міської ради до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: