Справа № 219/1513/17
Провадження № 2/219/62/2018
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Брагіної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради Донецької області, треті особи - Перша Бахмутська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Бахмутське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частку гаража № 360, розташованого по вул. Черняховського в м. Бахмут Донецької області, в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 травня 2016 року у віці 76 років помер батько позивача - ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно і у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини позивачем і донькою померлого ОСОБА_2 (третя особа) були подані необхідні документи до Першої Бахмутської державної нотаріальної контори, де була відкрита спадкова справа. Вказує, що він та його рідна сестра ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги, та окрім них не існує інших спадкоємців, які б претендували на спадщину після смерті ОСОБА_3 Померлому належав гараж № 360, розташований по вул. Черняховського в м.Бахмут Донецької області, про що свідчать: виписка № 193 з рішення виконкому Артемівської міської ради народних депутатів про дозвіл на установку гаражу; технічний паспорт на гараж, виготовлений КП «Артемівське БТІ»; генеральний план управління головного архітектора м. Артемівська по розміщенню гаражів в кварталі між вулицями Черняховського і Талбухіна; копії квитанцій про оплату електроенергії за показами лічильника за адресою: гараж № 360 по вул. Черняховського. 23.01.2017 року позивач письмово звернувся до Першої Бахмутської державної нотаріальної контори з проханням включити до спадкової маси вказаний гараж № 360. Однак державний нотаріус вказаної нотаріальної контори 27 лютого 2017 року виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо даного гаражу у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього і рекомендував звернутися з позовом про визнання права власності на гараж. Позивач як спадкоємець за законом, вважає, що до складу спадкового входить вказаний гараж, про що має бути запис в свідоцтві про спадщину, яке він отримає після смерті батька.
Ухвалою суду від 24.01.2018 року до участі у справі було залучено ОСОБА_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Крім того, ухвалою суду від 24.01.2018 року також була витребувана у приватного нотаріуса Бахмутського міського нотаріального округу ОСОБА_4 належним чином посвідчена копія нотаріальної справи з посвідченням договору купівлі-продажу № 2534 від 18.03.2005 року гаража б/н, який знаходиться за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Черняховського, буд 306, власником якого є ОСОБА_5. На виконання вказаної ухвали, 15.02.2018 року приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу ОСОБА_4 суду була надана копія нотаріальної справи (договір купівлі-продажу гаража, посвідченого 18.03.2005 року за реєстровим № 2534).
Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі на підставах, викладених у позовній заяві. Щодо свого представника ОСОБА_6, який діяв на підставі договору про надання юридичних послуг від 2.09.2016 року, вказав, що наразі він розірвав договір з представником та представляє свої інтереси самостійно.
Представник відповідача - Бахмутської міської ради Донецької області в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, згідно письмового заперечення на позов (№ 01-0386-08 від 14.03.2017) (а.с.82-84) вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання права власності на гараж в порядку спадкування є незаконними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Випискою із рішення виконкому Артемівської міської Ради народних депутатів від 11.04.1979 № 193 було вирішено дозволити ОСОБА_3, батьку позивача, який помер 25.05.2016 року, встановити металевий автогараж № 360 для автомобіля індивідуального користування. Однак після отримання вказаної позовної заяви, спеціалістами Управління муніципального розвитку Бахмутської міської ради було здійснено комісійний виїзд для здійснення огляду гаражу № 360 відповідно до поданих позивачем документів, де було встановлено, що за адресою: м. Бахмут, вул. Черняховського, гараж № 360 встановлений капітальний гараж. Земельна ділянка за адресою вул. Черняховського (гараж № 360) у м. Бахмут, на якій розташований гараж, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Бахмут. У власність чи користування фізичним та юридичним особам земельна ділянка не надавалась. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна відомостей про право власності, інші речові права, іпотеки, обмеження - відсутня інформація щодо реєстрації права власності на земельну ділянку № 360 по вулиці Черняховського у м. Бахмут. З урахуванням того, що ОСОБА_3І було надано дозвіл на встановлення металевого гаражу, а фактично ним побудовано капітальний гараж без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, зазначений гараж є самовільно побудованим гаражем, який не може бути включено до складу спадщини. З аналізу норм права вбачається, що необхідними умовами узаконення самочинно побудованих обєктів є відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки, відсутність заперечень з боку власника земельної ділянки, відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб та введення її в експлуатацію. Набуття права власності у спосіб, що суперечить закону, порушує порядок обігу майнових прав та інтересів територіальної громади у цій сфері. Вважає, що визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на самочинно збудований гараж порушить майнові права територіальної громади та обмежить право міської ради розпоряджатися комунальною земельною ділянкою.
Представник третьої особи Комунального підприємства «Бахмутське бюро технічної інвентаризації», в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява, згідно якої КП «Бахмутське БТІ» не заперечує проти позову, та просить розглянути справу за відсутності представника підприємства (а.с.29).
Третя особа ОСОБА_2 до судового засідання не зявилася, 10.05.2018 року надала через канцелярію суду заяву (а.с.172) про розгляд справи за її відсутності. Вказала, що проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує.
Суд, заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи в їх сукупності, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Стаття 4 ЦПК України надає кожній особі право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, підставою для захисту прав в судовому порядку є їх порушення, оспорювання чи невизнання іншими особами.
Стаття 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився 21 лютого 1973 року, актовий запис за № 19. Відповідно до свідоцтва про народження від 7.03.1973 року (серія І-ФП № 324927) батьками дитини записані ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.7).
Третя особа ОСОБА_7 (після одруження 11.09.1998 року змінила прізвище на ОСОБА_2) ОСОБА_8 народилася 23 грудня 1974 року, актовий запис № 37, батьками дитини записані ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.173-174).
Тобто, позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою, а ОСОБА_3 їх батько.
Як вбачається з виписки із рішення виконкому Артемівської міської Ради народних депутатів від 11.04.1979 № 193, ОСОБА_3 було дозволено встановити металевий гараж № 360 для автомобіля індивідуального користування у кварталі між вулицями Черняховського і Толбухіна в м. Бахмут Донецької області (а.с.8, 23-24).
25 травня 2016 року у віці 76 років помер батько позивача - ОСОБА_3, про що 25 числа травня місяця 2016 року складено відповідний актовий запис № 733 та видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського МРУЮ у Донецькій області свідоцтво про смерть серії І-НО № 944937 (а.с.5).
Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 15.10.2009 року КП «Артемівське БТІ», власником гаражу № 360, який знаходиться у м. Артемівськ (нині Бахмут), є ОСОБА_3 (а.с.9).
За даними звіту № IN130916-002 про оцінку майна від 16.09.2016 року, ринкова вартість гаражу № 360, загальною площею 17,92 кв.м, що розташований за адресою: м. Бахмут, вул. Черняховського, складає 20 645 грн. (а.с.12).
Позивач звернувся до державного нотаріуса Першої Бахмутської державної нотаріальної контори із заявою від 23.01.2017 року про включення до спадкової маси, яка залишилася після смерті батька ОСОБА_3, гаражу № 360, що знаходиться по вул. Черняховського м. Бахмут (а.с.10). Однак, державним нотаріусом Першої Бахмутської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (оформлення спадкового права ОСОБА_1 на гараж) на підставі того, що позивач не надав правовстановлюючих документів на гараж, на підставі яких можливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.22).
21.10.2017 року на запит суду надійшов інформаційний лист від завідувача Першої Бахмутської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 від 20.10.2017 року № 1875/01-16, згідно якого зазначено, що нотаріальною конторою заведена спадкова справа на майно ОСОБА_3, який помер 25.05.2016 року, за номером у нотаріуса 331/2016 від 26.07.2016 року, з заявою про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Згідно інформаційної довідки за Спадкового реєстру № 49531681 від 20.10.2017 року заповіт від імені ОСОБА_3 не складався (а.с.105-106).
У відповідності до п.2 ОСОБА_11 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.
За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину, є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації.
Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місце його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкоємця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа.
Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як вказує представник Бахмутської міської ради, земельна ділянка за адресою вул. Черняховського (гараж № 360) у м. Бахмут, на якій розташований гараж, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Бахмут. Як під будівництво гаража, та і у власність фізичним та юридичним особам, земельна ділянка не виділялася та не надавалась.
З урахуванням того, що ОСОБА_3І був наданий дозвіл на встановлення металевого гаражу, а фактично ним побудовано капітальний гараж без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, зазначений гараж є самовільно побудованим гаражем.
За життя спадкодавця ОСОБА_3 реєстрація права власності на спірний гараж за адресою: м. Бахмут, вул. Черняховського (гараж № 360) не проводилась. Крім того, в матеріалах справи відсутні акт про надання (відведення) земельної ділянки саме для будівництва гаража та паспорт будівництва гаража по вул. Черняховського у м. Артемівськ.
Разом з тим, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 82342404 від 14.03.2017 року та довідки КП «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» № 445 (а.с.43-44,104), власником гаража № 360 по вул. Черняховського в м. Бахмут (раніше Артемівськ) Донецької області є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу від 18.03.2005 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за № 2534.
На запит суду приватний нотаріус Бахмутського міського нотаріального округу ОСОБА_4 15.02.2018 року надав суду копію нотаріальної справи (договір купівлі-продажу гаража, посвідченого 18.03.2005 року за реєстровим № 2534).
На підставі наданих документів встановлено наступне:
1)12.06.1998 року ОСОБА_12 купив у ОСОБА_13 гараж № 360, який розташований в м. Артемівську, вул. Толбухіна-Черняховського. ОСОБА_13 цей гараж належав на підставі виписки з рішення № 434 виконкому Артемівської міської ради від 3.10.1979 року та реєстраційного посвідчення виданого Артемівським БТІ 12.06.1998 року за № 1306. Вказане підтверджується договором купівлі-продажу серії АА0 № 718259, зареєстрованим в реєстрі за № 1-3735 (а.с.145);
2)згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «БТІ м. Артемівськ» № 6745582 від 16.03.2005 року (а.с.146-147) ОСОБА_14 на праві приватної власності (1/1 частка) належить гараж за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Черняховського, № 360, на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.1998 року;
3)за договором купівлі-продажу нежилого приміщення гаражу від 18.03.2005 року, посвідченого нотаріусом Артемівського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі № 2534, ОСОБА_14 продав, а ОСОБА_5 купив гараж № 360, розташований в м. Артемівську по вул. Черняховского. За цією адресою знаходиться цегляний гараж, розміром загальної корисної площі 20,11 кв.м, льох, оглядова яма (а.с.144).
З огляду на вищевикладене вбачається, що за однією адресою встановлено два гаража під № 360, один з яких належить ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу нежилого приміщення гаражу від 18.03.2005 року та зареєстрований в БТІ, а інший, самочинно збудований та не зареєстрований у встановленому порядку, ОСОБА_3
Зазначені обставини підтвердив і позивач.
Згідно з наказом Міністерства юстиції України "Про надання витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтв про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках" від 20.09.2002 за № 84/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.09.2002 за № 773/7061 свідоцтво про право власності видається на спеціальних бланках з електронного реєстру прав. Відповідно до п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (яка діяла на момент відкриття спадщини), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 за №20/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів.
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі гараж, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.
Згідно з ч.3 ст.3 Закону України від 1.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.
Спадкодавцю ОСОБА_3 був наданий дозвіл на встановлення металевого гаражу № 360 випискою з рішення виконкому Артемівської міської Ради народних депутатів від 11.04.1979 № 193.
Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України, якщо в складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.
Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.
Згідно із ч.1 ст.376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.
Водночас згідно із ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Аналіз норм ч.3 ст.376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.
Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.
При цьому слід ураховувати положення ч.1 ст.376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості.
Проте суду не було надано ніяких доказів того, що у ОСОБА_15 був належний дозвіл та затверджений проект на будівництво гаражу, а також відсутність заперечень з боку власника земельної ділянки, відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб та введення її в експлуатацію.
У п. 4 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосуванні судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведення не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.
Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше рухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їх спадкоємці. Це майно не є обєктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів (п.6).
Крім того, ОСОБА_11 спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 зазначає наступне: «статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку с набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку (п. 3.7)».
Згідно абзацу 12 п. 3.1 того ж листа ОСОБА_11 Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якщо за життя спадкодавець не набув права власності, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно."
Отже, до спадкоємця (позивача) переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини, проте спадкодавець не набув майнових прав на гараж № 360.
Суд вважає, що визнання права власності за позивачем в даному випадку є неможливим, оскільки за життя спадкодавець ОСОБА_3 не набув права власності на гараж № 360, що унеможливлює перехід неіснуючого права власності до спадкоємців, а тому в розумінні ст. 1218 ЦК України гараж не може входити до складу спадщини та успадковуватися спадкоємцями.
Згідно із ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).
Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, в судовому засіданні не встановлено обставин, які дають суду достатні підстави вважати, що визнання за позивачем права власності на самочинно збудований гараж, не порушує майнових прав територіальної громади та не обмежує право міської ради розпоряджатися земельною ділянкою, на якій розташований спірний гараж, оскільки ОСОБА_3 за життя не набув право власності у встановленому законом порядку на об'єкт самочинного будівництва, а земельна ділянка є власністю відповідача. Тому суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.
Судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду становлять 640 грн. (а.с.1). Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 6, 12, 77-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 25, 30, 182, 328, 346, 376, 392, 1219, 1297, 1299 ЦК України, ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 частку гаража № 360, розташованого по вул. Черняховського в м. Бахмут Донецької області, в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3, відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а представником відповідача та третіми особами в той же строк, але з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 25.07.2018 року.

Суддя

ОСОБА_16