Справа № 211/3896/15-ц
Провадження № 2/211/23/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 грудня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ніколенко Д.М.,

за участю секретарів судового засідання - Григір А.А., Гулько А.С., Світанько С.Г.,

представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнання 2/3 частин квартири спільною сумісною власністю, визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, -

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду 25 червня 2015 року з позовом до відповідача ОСОБА_4 з вказаним позовом,в якому просила суд визнати спільною сумісною власністю , її та ОСОБА_4 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 48,89 м. кв. житловою площею 29.37 м. кв., розділити 2/3 частини спірної квартири між нею та ОСОБА_4, визнавши за нею право власності на 1/3 частину цієї квартири та залишивши за ОСОБА_4 право приватної власності на 2/3 частини вказаної квартири. Усунути їй перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом вселення її до вказаної квартири та встановити порядок користування квартирою, виділивши їй у користування ізольовану жилу кімнату площею 12,0 кв.м. та виділивши ОСОБА_4 у користування ізольовану жилу кімнату площею 17,3 кв.м. з балконом; кухню площею 7,0 кв.м., коридор площею 7,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,5 кв.м., вбиральню 1,0 кв.м., кладову площею 0.3 кв.м. залишити у спільному користуванні. Визнати за нею та відповідачем, право спільної сумісної власності на недобудований садовий будиночок, що знаходиться на садовій ділянці АДРЕСА_3. Визнати за нею право власності на 1/2частину недобудованого садового будиночку, що знаходиться на садовій ділянці АДРЕСА_3 шляхом поділу спільного нажитого майна подружжя. Крім того, просила розділити майно, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1. загальною вартістю 45250 гривень та передати в натурі їй.Залишити у загальному користуванні сторін (майно вартістю 12250 гри.): електродуховку зі скла вмонтована в меблі «Арістон», 2005 року виробництва, вартістю 3000 грн.; піч 4-камфорна зі скла, вмонтована в меблі «Арістон», 2005 року виробництва, вартістю 3000 грн.; газовий опалювальний котел, 2003 року виробництва, вартістю 5000 грн.; кухонну турбовитяжку із нержавіючої сталі «Піраміда», 1 шт., 2005 року виробництва, вартістю 750 грн.; камеру відео нагляду при вхідних дверях, 1 шт., 2011 року виробництва, вартістю 500 грн. Виділити в натурі та визнати за нею право власності на: холодильник «Whirlpool», 2005 року виробництва, вартістю 3000 грн.; телевізор «Philips» плазмовий, сірого кольору, діагональ 32, 2003 року виробництва, вартістю 2000 грн.; музикальний центр «КЕМWООР» 2001 року виробництва, вартістю 300 грн.; електронний освіжувач повітря, 2014 року виробництва, вартістю 150 грн.; кондиціонер 2005 року виробництва, вмонтований в спільній кімнаті, вартістю 3000 грн.; стіл круглий кухонний скляний на металічних ніжках 2005 року виробництва, вартістю 1500 грн.; стілець білого кольору на металічних ніжках з шкірного замінника, 2005 р. в., вартістю 1000 грн.; меблеву стінку (темний дуб), що складається з: шафа для одягу 2-дверна, шафа для посуду - 2 шт., тумбочка -2 шт., пенал, тумба під телевізор - 1 комплект, 1990 року виробництва, всього вартістю 500 грн.; комод лакований з дверима у кількості 1 шт., 1992 року виробництва, вартістю 100 грн.; диван розкладний 2-спальний блакитного кольору оббивка жовта, велюрова, 2006 р. в., вартістю 1000 грн.; крісло блакитного кольору, велюрове у кількості 2 шт., 2006 року виробництва, всього вартістю 600 грн.; із кутових кухонних меблів 2005 року виробництва: навісний ящик 400x1000 мм., синій з скляною дверцятою, вартістю 500 грн., тумбу у кількості 1 шт., дверцята сині, 2-га жовта з висувними ящиками (4 шт.) з хромованими ручками вартістю 500 грн., тумбу 2-дверну 1 100x500 синього кольору вартістю 500 грн. загальна вартість 1500 грн.; чарки кришталеві на довгій ніжці (50 гр.) у кількості 12 шт. 1992 року виробництва, вартістю 150 грн.; чарки кришталеві на довгій на довгій ніжці (100 гр.) у кількості 12 шт. 1992 р. в., вартістю 200 грн.; чарки кришталеві без ніжки (100 гр.) у кількості 6 шт., 1992 року виробництва, вартістю 200 грн.; стакан кришталевий (200 гр.) у кількості 12 шт.; 2008 року виробництва, вартістю 200 грн.; салатницю кришталеву кругла у кількості 3 шт., 1992 року виробництва, вартістю 150 грн.; миску кришталеву глибоку 1 шт., 1993 року виробництва, вартістю 150 грн.; бокал для шампанського (чеське скло) у кількості 6 шт., 2011 року виробництва, вартістю 150 грн.; ложки столові з орнаментом у вигляді розочок (нержавіюча сталь) у кількості 12 шт., 1992 року виробництва, вартістю 150 грн.; ложки чайні з орнаментом у вигляді розочок (нержавіюча сталь), 12 шт., 1992 р.в., вартістю 150 грн.; подушку пухову 600x600 у кількості 2 шт., 1992 року виробництва, вартістю 50 грн.; покривало з штучного хутра тигровою орнаменту 2200x2700 мм., 2010 року виробництва, вартістю 300 грн. Всього на 16500 гривень, що відповідає ідеальній частині. Виділити відповідачу в натурі майно: чайний сервіз на 12 персон (фарфоровий), що складається: а) чашки 12 шт., б) блюдця 12 шт., в) заварник 1 шт., д) ємність для оливок 1 шт. 1 комплект 1990 року виробництва, вартістю 300 грн.; супові тарілки з блакитними квітками (Фарфор), 6 шт., 1992 року виробництва, вартістю 100 грн.; тарілки мілкі квадратні(скло), 6 шт., 2005 року виробництва, вартістю 100 грн.; тарілки десертні оливкового кольору (скло), 6 шт., 2005 року виробництва, вартістю 150 грн.; чайний сервіз на 6 персон коричневого кольору (глина), що складається: а) чашки 6 шт., б) блюдця 6 шт., в) заварник 1 шт., г) цукорниця 1 шт., д) вазочки 1 шт., 1992 року виробництва, вартістю 150 грн.; вазу кришталеву 1/2 ос. 2 шт. 1992 року виробництва, вартістю 150 грн.; фужер коньячний (чеське скло), 6 шт., 2011 року виробництва, вартістю 150 грн.; столовий комплект (нержавіюча сталь): а) ложки столові з жовтою ручкою, б) вилки з жовтою ручкою, в) ложки чайні з жовтою ручкою, 6 шт., 2005 року виробництва, вартістю 250 грн.; ніж з жовтою ручкою (нержавіюча сталь), 6 шт., вартістю 120 грн.; простирадло махрове рожеве 2200x2700, 1 шт., 2011 року виробництва, вартістю 100 грн.; покривало плюшеве коричневе 2200x2700 мм., 1 шт., 2008 року виробництва, вартістю 180 грн.; сервіз чайний на 6 персон (Фарфор): а) чашка 6 шт., б)блюдця 6 шт., в) заварник 1 шт., г) цукорниця 1 шт. д) масляниця 1 шт., 2011 року виробництва, вартістю 300 грн.; із кухонних меблів (М.Д.Ф.) кутова, 2005 р. в.: а)навісний ящик 400x1000 мм. жовтого кольору 2-дверний, 1 шт., вартістю 500 грн., в) навісний ящик 1 100x400x1 100 мм, 2-дверний жовтого кольору, 1 шт., вартістю 500 грн., г)робочий стіл білого кольору з хромованими ніжками 1100х500, 2 шт., вартістю 500 грн., д) тумба з 4 мм. висувними ящиками жовтого кольору, 1 шт., вартістю 500 грн., е) мийка одинарна 500х500 (нержавіючий метал), 1 шт., вартістю 500 грн., ж) тумба під мийку 2-дверна синя, 1 шт. вартістю 500 грн., к) тачка з козирком, з під світкою, що складається з 2-х частин, 1 шт., вартістю $00 грн., загальна вартість 3500 грн.; пральна машину «Ariston», 1 шт., 2004 року виробництва, вартістю 1400 грн.; салатницю кришталеву у вигляді човника 1 шт., 1990 року виробництва, вартістю 150 грн.; піч мікрохвильова 500x300 білого кольору «Ariston». 1 шт., 2005 року виробництва, 750 грн.; телевізійну супутникову тарілку 2 шт., 2006 року виробництва, вартістю 400 грн.; ноутбук «Lmachines Е:732 ІF 7322», 1 шт. 2011 року виробництва, вартістю 4000 грн.; телефон стаціонарний на 3 трубки «Sony», 1 шт., 2005 року виробництва, вартістю 2000 грн.; тюнер для супутникового ТВ «Sкy Ргute», 1 шт., 2010 року виробництва, вартістю 500 грн.; дзеркало настінне з ящиком і електро-підсвічуванням 1000x800 мм. 1 шт., 2008 р.в., вартістю 250 грн.; шафа (темний дуб) 2-дверна з дзеркалом з нішою для взуття і антресоллю для головних уборів, з хромованою відкритою вішалкою, 2006 року виробництва, вартістю 1000 грн.; ліжко 2 х спальне обшите велюровою тканиною рожевого кольору з пуфиком рожевого кольору, 2005 року виробництва, вартістю 500 грн. Всього на 16500,00 гривень, що відповідає ідеальній частці. Розділити майно що знаходиться в недобудованому садовому будиночку, розташованому на садових ділянках АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4, із загальної вартості 48080 грн. Залишити в загальному користуванні (майно вартістю 11000,00 грн.): котел твердого палива «Титан» КСТ-12, 2006 року виробництва, вартістю 2500 грн.; витяжку кухонна білого кольору, 4-швидкісна з підсвіткою 500x450, 2007 р. виробництва, 1000 грн.; піч газову вмонтовану в меблі білого кольору 4-камфорну без духовки вмонтовану в стільницю 500x500, 2007 р. виробництва, вартістю 1000 грн.; кабіну душову (гідромасаж, підсвітка, радіо), 2007 року виробництва, вартістю 2500 грн.; бойлер електричний на 80 л., «ATLANTIC НМО 80 D400-ІМ», колір білий, 2007 р. в., вартістю 2000 грн.; насосну станцію 2008 року виробництво, вартістю 1500 грн.; насос глибинний (для екватени), 2006 року виробництва, вартістю 500 грн. - всього на 11000 грн. Виділити їй в натурі майно, визнавши право власності на: піч газову коричневого кольору з духовкою «Врозомет» 4-камфорну 1990 р. виробництва, вартістю 300 грн.; піч мікрохвильову, виробництво Німеччина, (нержавіюча сталь), 2007 року виробництва, вартістю 300 грн.; газовий балон(пропан) з редуктором у кількості 1 шт. 1994 року виробництва, вартістю 300 грн.; бочку пластмасова 500 ос, 2008 року виробництва, вартістю 400 грн.; машину пральна малютка «VNIT-100», 2007 року виробництва, вартістю 350 грн.; тюнер для супутникового телебачення «OPTICUMHDAX», 2008 року виробництва, вартістю 300 грн.; тарілку для супутникового телебачення, 2008 року виробництва, вартістю 300 грн.; телевізор «Шарп», 1994 року виробництва, 300 грн.; буржуйку чугунку, 45, 2004 року виробництва, вартістю 500 грн.; газовий балон(пропан) з редуктором у кількості 1 шт., 1904 року виробництва, вартістю 300 грн.; болгарку, 150 «ЮШМ 125», у кількості 1 шт., 2008 року виробництва, вартістю 400 грн.; електропилку «МS280-1», у кількості 1 шт., 2010 року виробництва, вартістю 500 грн.; шуруповерт «МАКІТА6271», 2010 року виробництва, вартістю 400 грн.; дрель, 1998 року виробництва, вартістю 100 грн.; шампури (комплект) 6 шт.. 1998 року виробництва, вартістю 40 грн.; зварочний апарат «Инвертор» ДТ-4016, 2010 року виробництва, вартістю 2500 грн.; сапку, 4 шт.. 1994 року виробництва, вартістю 100 грн.; лопату штикову, 2 шт., 1994 року виробництва, вартістю 80 грн.; граблі, 2 шт., 1994 року виробництва, вартістю 80 грн.; шланг поливний на точці з намоткою з розпилювачем 20 шт. у кількості 1 шт., 2008 р. в., вартістю 500 грн.; сокиру, 2 шт., 2004 року виробництва, вартістю 60 грн.; ножиці для стрижки кущів, 2010 року виробництва, вартістю 200 грн.; дзеркало до свічника овальне на стінці 900x400 мм. з гіпсовою окантовкою, 1993 р. в., вартістю 100 грн.; свічники у вигляді жіночої фігури з гіпсу, 2 шт., 1993 року виробництва, вартістю 100 грн. ; чайник електричний пластмасовий на 3 л., 2 шт., 2010 року виробництва, вартістю 130 грн.; м'ясорубку дюралеву,У країна, 1 шт., 1990 року виробництва, вартістю 100 грн.; набір кухонний (нержавіюча сталь): а) ополоник - 1,6) лопатка -2, в) товкачка 1, ж) ситечко 1, 1990 року виробництва, вартістю 100 грн.; гусятницю, чугунку 1990 року виробництва, вартістю 100 грн.; казанок, чугунку 1990 року виробництва, вартістю 100 грн.; сковорідку чугунку з кришкою у кількості 2 шт., 1990 р. в., вартістю 150 грн.; блендер електричний кухонний, 2008 року виробництва, вартістю 200 грн.; бідон молочний алюмінієвий, 1990 року виробництва, вартістю 300 грн.; магнітола на 1 диск. 2009 року виробництва, вартістю 200 грн.; каструля алюмінієва. 10 л., 1990 року виробництва, вартістю 200 грн.; каструлю емальовану 40 л., колір коричневий, 1994 року виробництва, вартістю 200 грн.; таз алюмінієвий на 10 л. у кількості 2 шт., 1994 року виробництва, вартістю 200 грн.; тарілки глибокі порцелянові у кількості 10 шт., 1991 року виробництва, вартістю 180 грн.; тарілки мілкі порцелянові 10 шт., 1991 року виробництва, вартістю 180 грн.; чашки порцелянові білі з обідком, 6 шт., 1991 р. в., вартістю 100 грн.; сервіз кавовий: а) чашки з блюдцем 6 шт., б) кавник 1 шт., в) цукорниця 1 шт., 2008 р. в., вартістю 80 грн.; ложки столові (нержавіючі), 12 шт. , 1998 р. в., вартістю 240 грн.; вилки (нержавіючі), 12 шт., 1998 р. в., вартістю 200 грн.; бокал пивний кришталевий 250 гр. 6 шт. 1991 р. в., вартістю 150 грн.; чарку 100 гр. (скло) 6 шт. 1991 р. в., вартістю 50 грн.. Із кухонного кутка ДСП, 2007 року виробництва: табурет, 2 шт., обтягнутий дерматином, колір горіх, вартістю 200 грн. і табурет з металічними ніжками, 2 шт., вартістю 200 грн. Із кухонного гарнітуру ДСП, колір горіх, що складається: а) навісна шафа 800x600, 1 шт., вартістю 200 грн., б) тумба 2-дверна 1200x800 мм. 2 шт. вартістю 300 грн., пенал для зберігання посуду, що складається з окремих відділ і в по 3 полиці в кожному з дверцятами 3 шт. вартістю 500 грн., 2007 року виробництва. Карниз одинарний під дерево 1.6 мм., 4 шт., 2008 року виробництва, вартістю 130 грн.; диван розкладний 2-спальний. обтягнутий коричневим гобеленом. 2008 року виробництва, вартістю 800 грн.; диван розкладний «Малютка» обтягнутий коричневим гобеленом, 2008 року виробництва, вартістю 600 грн.; стіл дерев'яний на металевих ніжках 800x800 (Оболонь) у кількості 2 шт., 2009 р. в., вартістю 150 грн.; стілець дерев'яний на металевих ніжках 800x800 (Оболонь), 6 шт., 2009 р. виробництва, вартістю 300 грн.; палац настінний натуральний 2000x1200, 1994 р. виробництва, вартістю 300 грн.; палац натуральний 3000x2000. 1991 р. виробництва, вартістю 300 грн.; палац шерстяний 5000x2000, 2 шт.. 1992 року виробництва, вартістю 250 грн.; покривало на диван 2000x1500 мм., 3 шт., 2007 року виробництва, вартістю 80 грн.; подушка декоративна (синтетична) 500x5000, 2 шт., 2008 р. виробництва, вартістю 40 грн.; подушка пухова 800x800, 2 піт., 1991 року виробництва, вартістю 100 грн.; підставка під телевізор з висувним столом, 600x500, 1991 року виробництва, 180 грн. Із кухонного кутка Д.С.П., 2007 р. в.: а) стіл розсувний 1200x600 мм. кольору горіх на 4 ніжках, 1 шт., вартістю 600 грн., б)диван кутовий на 4 персони обтягнутий дерматином кольору горіх, 1 шт., вартістю 1000 грн. Секатор для обрізки саду, 2 шт., 2004 року виробництва, вартістю 150 грн.; перфоратор. С.ВН2-24DЕ Пер. Всього на суму 18450,00 гривень. Виділити відповідачу в натурі майно: холодильник 1 камерний «Снайга», 1998 року виробництва, вартістю 1000 грн.; газовий балон(гіропан) з редуктором, 1 шт., 1904 року виробництва, вартістю 300 грн.; телевізор кольоровий «Panasonic», діагональ 90, 2009 року виробництва, вартістю 2000 грн.; ванну чугунку, голубого кольору, 1990 року виробництва, вартістю 200 грн.; арматуру, 8,150x1,500 мм., 1 шт., 2008 року виробництва, вартістю 500 грн.; болгарку 230 «МАКІТА9565», 1 шт., 2008 року виробництва, вартістю 500 грн.; електролобзік «МАКІТА», 1 шт., 2010 року виробництва, вартістю 500 грн.; компресор для мийки машини 10 Атм.38 л/мин, ДК, 1 шт. 2011 року виробництва, вартістю 400 грн.; дрель ДМ 160, 1 шт., 2011 року виробництва, вартістю 300 грн.; викрутку (набір). 1996 року виробництва, вартістю 30 грн.; зварочний апарат, 1 шт., 1999 року виробництва, вартістю 1000 грн.; насос глибинний «Малиш», 1 шт., 2009 року виробництва, вартістю 300 грн.; електронаждак одинарний. 1 шт., 1998 року виробництва, вартістю 200 грн.; електростанцію (бензин), 1 шт., 2007 року виробництва, вартістю 3000 грн.; електронасос для басейну., 1 шт., 2006 року виробництва, вартістю 200 грн.; лещата теслярні, 1 шт., 2004 року виробництва, 200 грн.; лопата совкова, 1 шт., 1994 року виробництва, вартістю 40 грн.; граблі віялові, 1 шт., 1996 року виробництва, вартістю 40 грн.; шланг поливальний, 2007 року виробництва, вартістю 300 грн.; лом металевий, 1 шт., 2004 року виробництва, вартістю 60 грн.; набір садовий. 2009 року виробництва : а) лопатка 1, б) розрихлювач 1, в) сапка 1, вартістю 30 грн.; банери на сонячних батареях. 6 шт., 2010 року виробництва, вартістю 100 грн.; м'ясорубку дюралева, Україна. 1 шт., 1990 року виробництва, вартістю 100 грн.; соковижималку «Струмок», 1 шт., 1990 року виробництва, вартістю 250 грн.; сушку овочеву електричну, 1 шт., 2008 року виробництва, вартістю 350 грн.; електростабілізатор напруги, 1 шт., 2008 року виробництва, вартістю 400 грн., каструля алюмінієва, на 2 л. 1 шт. 1990 року виробництва, вартістю 50 грн.; набір посуду емальований з малюнком (каструля): а) 4 л. 1 шт., б) 3 л. 1 шт., в) 2,5 л. 1 шт.: 1994 року виробництва, вартістю 150 грн. Із кухонного гарнітура. ДСП. колір горіх, 2007 року виробництва:а) навісна шафа 800x600, 2 шт. вартістю 400 грн.,б) тумба 2- дверна 1200x800 мм., 2 шт., вартістю 300 грн.,в) мийка 500x600 мм.. одинарна, (нержавіюча сталь). 1 шт., вартістю 600 грн., загальна вартість 1300 грн. Тумбу під холодильник з висувними ящиками, колір горіх, 600x500 мм., 1 шт., 2007 р. в., вартістю 150 грн.; диван розкладний обтягнутий гобеленом в клітинку, 2-спальний, 1 шт., 2008 р. в., вартістю 1000 грн.; Стіл пластмасовий на 4х ніжках,бордовий 1200x600, 1 шт., 2007 року виробництва, вартістю 250 грн.; стіл м'який на металічних ніжках. 4 шт., 2007 року виробництва, вартістю 100 грн.; тюль на вікно біла прозора 3500 мм. 4 шт., 2008 року виробництва, вартістю 180 грн.; подушка пухова 800x800, 5 шт., 1991 року виробництва, вартістю 250 грн.; ковдру пухову 2000x1500, 2 шт., 2007 року виробництва, вартістю 350 грн.; ковдру ватну 2000x1500, 2 шт., 2006 року виробництва, вартістю 350 грн. Всього 18630,00 гривень. Стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

В обґрунтування позову зазначила, що з 01 грудня 1989 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 22 серпня 2013 року між ними розірваний. В період шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_1, для отримання у власність якої 25.10.1991 р. з спільних коштів її та відповідача було внесено внесок в сумі 4673 крб. 10 коп. в ЖБК «Рассвет 47». Членом вказаного ЖБК став відповідач та на своє ім'я згодом отримав свідоцтво про право власності на квартиру, проте вказана квартира є спільною сумісною власністю їх з відповідачем, тому сплачена ними сума внеску в розмірі 4673 крб 10 коп. у відсоткову відношенні складає 65% ( у частках це 2/3) від загальної вартості пайового внеску за квартиру, що складає 7188 крб. 10 коп. Вказана квартира складається з 2 кімнат житловою площею 29,37 кв.м., загальна площа квартири 48,89 кв.м., тобто у їх спільній сумісній власності подружжя знаходиться 2/3 частини вказаної квартири, а саме 32,5 кв.м. З вказаної квартири відповідач її вигнав, змінивши замки на вхідних дверях квартири та позбавивши її права користування житлом та спільно придбаним за час подружнього життя майном. Крім того, за час сумісного проживання ними було отримано у їх спільне користування дві садові ділянки за АДРЕСА_3, АДРЕСА_4. Вказані земельні ділянки ними не приватизовані, вони знаходяться у власності садового товариства «Ювілейний-1», надані відповідачу як члену товариства в період їх шлюбу, тому вона також має право користування ними. На садовій ділянці АДРЕСА_3 знаходиться недобудований ними садовий будинок, який є об'єктом незавершеного будівництва та де знаходяться придбані ними в період шлюбу побутові речі, меблі, техніка, та інше майно, які теж підлягають поділу між ними. Тому просить задовольнити вимоги.

22 жовтня 2018 року позивач подала змінену позовну заяву, в якій просила визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 48,89 м. кв. житловою площею 29.1 м. кв.; розділити 2/3 частини квартири АДРЕСА_1., між нею та ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на 1/3 частину цієї квартири, залишивши за ОСОБА_4 право приватної власності на 2/3 частини вказаної квартири та в рахунок грошової компенсації стягнути з неї на користь відповідача 28645,15 грн. Усунути їй перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1. шляхом вселення її до вказаної квартири. Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши їй у користування ізольовану жилу кімнату № 5 площею 11,8 кв.м., частину коридору № 1, коридору № 2, кухню № 4, ванну № 3 залишивши в спільному користуванні. Виділити ОСОБА_4 у користування ізольовану жилу кімнату № 6 площею 17,3 кв.м. з балконом площею 0,9 кв.м.; та встановити перегородку вказану на схемі площею 2,4 кв.м. - частину коридору № 1, коридору № 2, кухню № 4, ванну № 3 залишити у спільному користуванні. Стягнути на її користь з відповідача вартість 1/2 садового будиночку, що знаходиться на садовій ділянці АДРЕСА_3., що становить 37767,50 грн.

Ухвалою суду від 17 липня 2015 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2015 року за клопотанням позивача призначеноу справі судову будівельно-технічну експертизу щодо встановлення ринкової вартості квартири АДРЕСА_1, у 9-ти поверховому будинку на 4 поверсі загальною площею 48,89 м.кв., житловою площею 29.37 м.кв., визначення порядку користування вказаною квартирою з можливим виділом сторонам у користування ізольованих кімнат; встановлення дійсної вартості недобудованого садового будиночку, що знаходиться на садовій ділянці АДРЕСА_3 та визначення порядку користування або порядку розподілу зазначеного садового будиночку. Провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 07 грудня 2015 року відновлено провадження у справі та прийнято до свого провадження.

Ухвалою суду від 05 лютого 2016 року за клопотанням позивача витребувано з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» належно завірену копію свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, право власності зареєстровано на ім'я ОСОБА_4, та копію технічного паспорту на вище зазначену квартиру та витребувано з Садового товариства «Юбілейний-1», Криворізького району Дніпропетровської області, довідку яка підтверджує підстави передачі в користування двох садових ділянок за АДРЕСА_3 і АДРЕСА_4, за ОСОБА_4.

Ухвалою суду від 19 квітня 2016 року за клопотанням представника позивача витребувано з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» належним чином завірені копії (які можливо прочитати в повному тексті) всіх документів, що містяться в інвентаризаційній справі на квартиру АДРЕСА_1 та роз'яснено керівництву КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» те, що відповідно до положень ч.5 ст. 137 ЦПК України за неповідомлення суду про неможливість подати докази, а також за неподання доказів, у тому числі з причин, визнаних судом неповажними, винні особи несуть відповідальність встановлену законом.

Ухвалою суду від 26 серпня 2016 року за клопотанням позивача зобов'язано відповідача ОСОБА_4, надати доступ працівникам КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» для огляду квартири АДРЕСА_1 для виготовлення технічного паспорту вказаної квартири та її схематичного плану.

Ухвалою суду від 09 грудня 2016 року внесено виправлення до виконавчого листа по справі від 26.08.2016 року.

Ухвалою суду від 17 липня 2017 року за клопотанням представника позивача витребувано з КП ДОР «Криворізьке БТІ» інвентарну справу на квартиру АДРЕСА_1 для огляду (право власності зареєстровано на ім'я ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1) та з садового товариства «Юбілейний-1» Криворізького району Дніпропетровської області довідку про право користування на дві садові ділянки за АДРЕСА_3 і АДРЕСА_4 в цьому кооперативі.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2017 року вжито заходи процесуального примусу до КП ДОР «Криворізьке БТІ», шляхом тимчасового вилучення доказів для дослідження судом, тимчасово вилучено з КП ДОР «Криворізьке БТІ», інвентарну справу на квартиру АДРЕСА_1 (право власності зареєстровано на ім'я ОСОБА_4), для дослідження судом.

Ухвалою суду від 13 лютого 2018 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, щодо реальної ринкової вартості квартири загальною площею 48,89 кв.м. та житловою площею 29,37 кв.м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визначення порядку користування квартирою з виділенням сторонам ізольованих кімнат та варіантів такого порядку та щодо дійсної вартості недобудованого садового будиночку, що знаходиться на садовій ділянці АДРЕСА_3 з визначенням порядку користування або порядку розподілу вказаного садового будиночку.

Ухвалою суду від 15 травня 2018 року провадження у справі поновлено.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала вимоги уточненого позову, наполягала на його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов (том 2 а.с. 22-23).

В обґрунтування відзиву зазначено, що за весь період шлюбу позивачка не працювала з тієї причини, що працювати не бажала, хоча він змушував її працевлаштуватися. Дітей від шлюбу вони не мають, позивач не є інвалідом, за період спільного проживання не заробила жодної копійки в дохід родини. Грошові кошти, які сплачено у паєнакопичення до ЖБК за квартиру, яка є предметом судового розгляду, є виключно його грошовим коштами, які заробив виключно він. Тому вважає, що спірна квартира не є спільним майном подружжя, а виключно його особистою приватною власністю, тому в задоволені вимог щодо визнання 2/3 частки квартири повинно бути відмовлено, як і в усуненні перешкод в порядку користування квартирою та вселенні позивачки до квартири. Що стосується визнання садового будинку спільним майном подружжя, то цей будинок є об'єктом самочинного незакінченого садівництва, яке здійснене без проекту забудови та без дозвільної документації, а тому позивач помилкового вважає, що незакінчене самочинне будівництво надає право власності на цей незакінчений будівництвом садовий будиночок. Фактично позивачка в позові висловлює домисли про те, що цей недобудований будинок після його добудови може бути введений в експлуатацію та незаконне будівництво може бути узаконене, але на теперішній час цього немає і не відомо, чи буде добудовано будинок з можливістю введення його в експлуатацію. Наявна в матеріалах справи експертиза не встановила період забудови, процент виконаних робіт по вказаному будиночку та дотримання державно-будівельних норм, тому експертом встановлено вартість об'єкту вказаного самочинного незавершеного будівництва з порушенням методики оцінки вартості. Позивачка помилкового посилається на практику Верховного Суду України, не беручи до уваги той факт, що ця практика не стосується самочинного будівництва. Тому просить в задоволенні позову повністю.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Як встановлено судом, з 01 грудня 1989 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року між ними розірваний (том 1 а.с. 22 - копія рішення).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав.

Згідно зі ст.15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі 6-138цс13, згідно статті 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру

За змістом частини першої статті 17 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 №697-XII кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім'ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

У пп. «б» п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань.

Відповідно до пункту шостого Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст.146 ЖК України, ст.15 Закону України «Про власність», п.43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України) - пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах, до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні.

Внесений одним з подружжя до вступу в шлюб пай є його особистим майном. Якщо паєнагромадження згодом збільшилися за рахунок коштів, одержаних одним з подружжя у дар або в порядку спадкування чи за рахунок дошлюбного майна, то ці кошти також є особистою власністю того з подружжя, який їх одержав. При поділі квартири на цю суму може бути збільшена його частка в паєнагромадженні.

До повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні.

У п. 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №186 від 30 квітня 1985 року, зазначено, що поділ квартири між членом житлово-будівельного кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя можливо виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а при відсутності згоди - за рішенням суду.

Відповідно до вимог частини першої статті 146 ЖК України поділ квартири у будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається у разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення у займаній ними квартирі.

Згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу «Рассвет-47» ОСОБА_3 з 1990 р. є членом ЖБК на підставі рішення ВИК № 112 від 28.05.1990 р. Перший внесок за квартиру сплачено 01.03.1989 р. в сумі 2515 крб. 00 коп., останній внесок сплачено 25.10.1991 р. в сумі 4673 крб. 10 коп., квартира АДРЕСА_1 повністю сплачена, заборгованості немає (том 1 а.с.23).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України (роз'яснення пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Отже, до спірних правовідносин щодо поділу майна, яке набуто колишнім подружжям до 01 січня 2004 року необхідно застосовувати норми КпШС України.

Відповідно до статті 22 КпШС України нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Відповідно до ч.1 ст. 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Аналогічне положення закріплене в статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України. Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Отже, виходячи із аналізу зазначених норм, судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №263/240/16-ц (касаційне провадження № 61-14182св18).

Судом встановлено, що відповідно до наданої суду копії трудової книжки (т.1 а.с.19), позивач ОСОБА_3 в період шлюбу з відповідачем працювала, в тому числі й в період з 17.04.1989 р. по 25.12.1997 р. (останній внесок за квартиру 25.10.1991 р.).

Враховуючи, що до укладення шлюбу 01 грудня 1989 року, відповідач ОСОБА_4 вніс першу частину пайових внесків в сумі 2515 руб. 00 коп., в матеріалах справи відсутні дані щодо внесення ним інших внесків до укладення шлюбу, останній внесок 25 жовтня 1991 року в сумі 4673 руб. 10 коп. (майже 2 роки перебування сторін в шлюбі), суд вважає доведеними вимоги позивача щодо визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 48,8 м2, житловою площею 29,1 м2, розділивши 2/3 частини вказаної квартири між сторонами та визнавши за позивачем право власності на 1/3 частину цієї квартири.

Стосовно вимоги щодо стягнення в якості компенсації рівності часток з неї на користь відповідача 28645,15 грн., то відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У зв'язку з тим, що позивачем не внесено на депозитний рахунок суду грошову суму, заявлені вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Згідно ч. 1-5 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Враховуючи, що судом визнано право власності за позивачем на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 48,8 м2, житловою площею 29,1 м2., суд вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_3 щодо усунення перешкод в користуванні належною їй власністю шляхом вселення її до квартири, з врахуванням пояснень представника відповідача, який в судовому засіданні зазначив, що відповідач проживає в спірній квартирі разом з новою родиною та не бажає вселення позивачки в житлове помешкання.

Разом з тим, вимога щодо встановлення порядку користування квартирою між сторонами, задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Так, здійснення права спільної часткової власності передбачено положеннями ст.358 ЦК України, за якими право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно із ч.1 ст. 364 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Зазначена норма права свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, існує можливість звернення із відповідним позовом до суду.

Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Одним з питань судової будівельно-технічної експертизи було визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1.

Експертом у висновку № 07/18 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, складеного 27 квітня 2018 року (том 1 а.с. 226-249) без виходу на квартиру запропоновано 2 варіанти розподілу: варіант порядку користування за існуючим станом планування та варіант порядку користування за існуючим станом користування при можливості встановлення перегородки (т.1 а.с. 233-234). Експертом зазначено, що враховуючи конструктивні рішення будинку, планування квартири, обмежену житлову площу та необхідність дотримання норми мінімальної площі житлової кімнати (10 кв.м.) на користування у відповідності до ідеальних часток 1/3 та 2/3 є технічно неможлива. Тому ним розроблено два варіанти з розрахунком відступу від ідеальних часток.

При цьому суд звертає увагу на те, що експертом проводилися дослідження за матеріалами інвентаризаційної справи, відповідно до якої обстеження житлового помешкання проводилось аж в 2007 році (том 1 а.с. 208-217), де на час обстеження виявлено перепланування (у ванній кімнаті демонтовано стіну, в зв'язку з чим ванна кімната об'єднана з туалетом, в коридорі прибрана кладова кімната, при первинній приватизації не врахована площа балкону, тощо).

Доступу до спірної квартири експерту на час проведення дослідження, не надано.

Суду невідомо, чи були з моменту останнього інвентаризаційного обстеження (в 2007 році) будь-які перепланування в квартирі, що позбавляє суд можливості перевірити правильність встановлених експертом варіантів порядку користування квартирою без надання первинних даних - характеристик нерухомого об'єкту. Тому встановити порядок користування квартирою, не порушуючи при цьому права співвласників, за варіантами, запропонованими експертом та з врахуванням ідеальних часток співвласників, суд не може, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини вартості садівничого будинку, що знаходиться на садовій ділянці АДРЕСА_3 площею 0,4,29 га, що знаходиться по АДРЕСА_3, суд виходить з наступного.

За частиною 1 статті 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість), належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Оскільки земельні ділянки на підставі ч. 1 ст. 181 ЦК України є нерухомим майном, згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речові права на них підлягають обов'язковій державній реєстрації і за приписами ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності на них виникає з дня державної реєстрації відповідного права.

Зазначене підтверджується пунктом 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

В матеріалах справи наявна інформація голови садівничого товариства «Юбілейний-1» ОСОБА_5 (том 1 а.с. 30) щодо того земельних ділянок АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 вказаного садівничого товариства, які рахуються за ОСОБА_4 з березня 2001 року як членом садівничого товариства, вказані дільниці не приватизовані та являються власністю садівничого товариства, садівничий будинок знаходиться на дільниці АДРЕСА_3.

Ухвали суду про витребування інформації щодо користування вказаними ділянками, не виконані.

Вказане підтверджується також висновком експерта № 07/18 (том 1 а.с. 237), в якому зазначено, що визначити порядок користування або порядок розподілу садового будиночку, що знаходиться на садовій ділянці АДРЕСА_3, на час складання висновку експерту не можливо, оскільки для вирішення даного питання потрібні матеріали технічної інвентаризації на вказане нерухоме майно, які відсутні в матеріалах справи та ймовірно відсутні взагалі, так як садові будинки не підлягають обов'язковій технічній інвентаризації.

Таким чином, суду взагалі не надано відомостей про існування вказаного садівничого будинку, оскільки навіть експертиза проводилась за фотографіями, які містяться в матеріалах справи та зі слів позивача ( том 1 а.с. 235), а відповідно до частин 5,6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях .

Посилання позивачки на закінчене будівництво садового будинку та фактичну експлуатацію за його функціональним призначенням, а отже можливість стягнення на її користь з відповідача вартості 1/2 частини будинку, суд відхиляє за відсутності доказів - висновок експерта не спростовує цього, оскільки зроблений на підставі наданих позивачем фото будинку та з її слів, про що вже зазначалось судом.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача вартості 1/2 частини садівничого будинку задоволенню не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо наявності реєстрації права власності на зазначений садівничий будинок чи на земельну ділянку, на якій він розташований, за позивачем чи відповідачем, а отже суд не може визнавати вказану нерухомість спільним майном подружжя, оскільки в матеріалах справи наявна лише довідка про належність земельної ділянки, де збудований садівничий будинок, на праві власності садівничому товариству «Юбілейний-1». Вимога про поділ будівельних матеріалів з визначенням їх вартості, що витрачені на будівництво спірного садівничого будинку, тощо, позивачем в судовому засіданні не заявлялась.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволенню позову з вищезазначених підстав.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

При подані первісного позову позивач сплатила судовий збір сумі - 609 гривень (том 1 а.с.19), та при поданні уточненого доплатила 1604,00 грн. (том 2 а.с.10).

Крім того, позивачем сплачено за проведення експертизи суму 4500,00 грн., що підтверджується наданими копією платіжного доручення та рахунку № 07/18 від 12 березня 2018 р.

Тому враховуючи частину задоволених вимог, що станом на червень 2015 року (дата подання позову) за дві вимоги складає 974,40 грн. (по 487,20 грн. за кожну вимогу), витрати понесені на проведення експертизи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму 5474,40 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 22 КпШС України, ст..ст. 181, 319, 356, 358, 364, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -

ухвалив:

позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання за адресою: АДРЕСА_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, - 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 48,8 м2, житловою площею 29,1 м2.

Розділити 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнавши за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину цієї квартири.

Усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення її до вказаної квартири.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 5474 (п'ять тисяч чотириста сімдесят чотири) гривні 40 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28.12.2018 р.

Суддя Д.М.Ніколенко