Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/641/18

2/330/348/2018

"26" липня 2018 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гусарової В.В..

при секретарі Колєдаєвої Л.І..,розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Якимівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місце розташування: Україна, м.Київ, вулиця Грушевського,1-Д, ) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: Україна, Запорізька області, Якимівський район, с. Чорноземне, вул.40 років перемоги б. 11, ІПН НОМЕР_1) про стягнення заборгованості,

встановив :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за наступними підставами.

Так, позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.12.2007 року, відповідач отримав кредит у розмірі 4300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку діє картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку»,які викладені на банківському сайті, складає складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

ОСОБА_2 до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно Умов. Як зазначає позивач у позові, у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 31.03.2018 року має заборгованість 31355 гривень 20 копійок, яка складається з наступного: 3970,74 грн. заборгованість за кредитом; 25415,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;, а також штрафи, відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1569,3 грн. штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.12.2007 року у розмірі 31355 гривень 20 копійок та судові витрати у розмірі 1762 гривень 00 копійок.

Відповідно до письмової відповіді на відзив та відповіді на заперечення представник позивача вказав, що нарахування процентів за користування кредитом відповідало умовам та правилам надання банківських послуг що діяли на момент укладення договору та тих, що були змінені під час дії договору ( так як така дія була передбачена в односторонньому порядку первісними умовами та правилами надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач). На підтвердження наявності заборгованості за тілом кредиту та відсотками представник позивача надав до суду банківська виписка по кредитному рахунку відповідача .

При цьому представник позивача зазначив, що Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Пунктом 21 Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.

Щодо нарахування штрафів представник позивача вказав:

Сторони за договором передбачили у разі порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більше ніж на ЗО днів Банком нараховується штраф за формулою:"" 500"" грн. + "" 5"" % від заборгованості за кредитом.

Штраф розраховується на окремому рахунку та підлягає сплаті першочергово, що передбачено п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг.

Цей штраф за жодними обставинами не виражається у твердій грошовій сумі, оскільки хоча в розрахунку він і складається з двох частин (фіксована складова + процентна складова), але юридичне вони складові формули, за якою обчислюється нероздільне (цілісна) сума в залежності від розміру невиконаних або неналежне виконаних зобов'язань.

Щодо відсоткової ставки представник відповідача вказав,що: .

Умовами договору встановлено, що за користування ОСОБА_3 нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів на рік.

За несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування Простроченим ОСОБА_3 і Овердрафтом) Держатель сплачує відсотки за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких визначаються Тарифами.

ОСОБА_2 затверджених наказом Наказом № С-89 від 24.05.2005 (додається) плата за несвоєчасне погашення кредитного ліміту складає 72%. У зв'язку з вищенаведеним твердження Відповідача, щодо необгрунтованого збільшення відсоткової ставки являється хибним.

Надалі, у судовому засіданні, з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності, представник позивача частково підтримав свої позовні вимоги, посилаючись на те, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань, продовжувалося нарахування процентів як відповідальність за таке невиконання. З урахуванням строку позовної давності, просить стягнути з відповідача на свою користь позивача суму процентів, нарахованих в межах строку позовної давності, тобто за три роки до дати звернення до суду, а саме з 27.04.2015 року по 31.03.2018 року у сумі 8497,38 гр. та штрафи у розмірі 500 гр. ( постійна складова штрафу) та 5 % від суми заборгованості у розмірі 623,41 гр. , та з урахуванням цього стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 540 гр. 58 коп.

Відповідач надав письмові заперечення проти позову, які підтримав у судовому засіданні, вказавши, що позов не визнає повністю, підтримує заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на наступне.

Відповідач підтверджує, що в 2011 році, їм було отримано платіжну картку з встановленим кредитним лімітом 4300,00 грн.

При цьому, в позовній заяві зазначено, що кінцевим терміном повернення кредиту є саме строк дії картки. Зокрема, вищезазначена картка була видана йому строком на 2 роки, тобто до кінця 2009 року.

Зокрема, останнє погашення заборгованості по картці відбулося ще 24 листопада 2008 року. Таким чином, у позивача виникло право на стягнення кредитної заборгованості ще в 2008 році, з урахуванням того, що останній платіж було здійснено 24 листопада 2008 року.

Однак, Позивач реалізував своє право щодо стягнення заборгованості в примусовому порядку, в тому числі як кредитної заборгованості так й відсотків за користування кредитом та штрафів, поза межами строків позовної давності, в результаті чого було пред'явлено позовну заяву із нарахованими відсотками за користування кредитом поза строків позовної давності та понад строку дії кредиту (за десять років), що майже в вісім разів перевищує суму самого кредиту.

Також представник відповідача зазначив, що в позовній заяві позивачем заявлено до стягнення відсотки за користування кредитними коштами. При цьому, згідно розрахунку розмір відсотків складає 72 % річних, тобто 6 % в місяць.

Обґрунтовуючи заявлений розрахунок, Позивач в позовній заяві посилається на тарифи банку, які повинні бути викладені на зазначеному в заяві сайті.

Однак, по-перше, до позовної заяви взагалі не додані «Тарифи Банку», в тому числі якими передбачено право нараховувати відсоток за користування кредитними коштами за карткою «Універсальна» у розмірі 72 % річних.

По-друге, на зазначеній в позовній заяві інтернет адресі ( що вказана в позовній заяві) відсутні тарифи банку, та наявний лише архів Умов та правил надання банківських послуг.

По-третє, на сайті «ПриватБанку» в розділі «Кредити» - «Картка Універсальна» (що відповідає типу кредиту, що було надано відповідачу у користування) (скріншот сторінки сайту додається) зазначені тарифи за користування кредитними коштами за даним видом картки, що складає 3,6 % на місяць, з оговоркою, що за всіма витратами, що здійснені до 1 квітня 2015 року, проценти будуть нараховуватися за старою ставкою (2,9 %) до повного повернення на картку суми, знятої в рахунок кредитних коштів до 1 квітня 2015 року.

Отже, Позивачем обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на доказ застосування підвищеної процентної ставки - «Тарифи Банку», які не додані до позовної заяви, а інформація на сайті «Приватбанку», що є публічною та загальнодоступною, містить кагалі інші проценті ставки, а саме 2,9 % для кредитних коштів, знятих до 1 квітня 2015 року.

Крім того, відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг. Доданих до позовної заяви, як на доказ застосування відсотків згідно розрахунку (72%) встановлено, що банк має право проводити зміни ОСОБА_2, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, ОСОБА_3 за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема в виписці по картковому рахунку згідно п. 4.9 дійсного договору. Якщо протягом 7 днів ОСОБА_3 не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Також, відповідно до п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за N 541/13808 (що діяла у періоді за який стягується нараховуються проценти за користування кредитним коштами) банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

При цьому, додана до позовної заяви анкета, не містить жодних умов щодо використання кредиту та взагалі не визначає будь-які відсотки за користування кредитними коштами, тим паче у розмірі 72 %.

Порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч.ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Окрім цього, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Однак, позивачем не надано до позовної заяви доказів про вручення відповідачу під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки до 72 % річних за користування кредитом в односторонньому порядку, тому таке збільшення, за думкою сторони відповідача, є незаконним також і з цих підстав.

Крім того сторона відповідача вказала, що згідно пред'явлених позовних вимог Позивачем вимагається стягнення з мене штрафу у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1469,30 грн. - штраф (процента ставка). Підставою пред'явлення зазначених штрафних санкцій Позивач зазначає пункт 8.6. Умов та правил надання банківських послуг.

Однак, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, за таких обставин нарахування Банком одночасно двох видів штрафу (фіксована та процентна ставка) здійснено з недотриманням положень, закріплених уст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те саме порушення.

На цих підставах, сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, сторона відповідача подала до суду заяву про застосування строків позовної давності,враховуючи, що строк банківської картки закінчився у травні 2009 р.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача у судовому засіданні, дослідивши заперечення відповідача та письмові пояснення представника позивача, вивчивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ОСОБА_2 із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

За змістом статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Так, позивач стверджує, що 21.12.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Ці факти підтверджені належними доказами та не заперечуються стороною відповідача.

У відповідності до довідки, наданої позивачем, строк дії картки, наданій відповідачці, сплив 31.05.2009 року. ( а.с.49)

ОСОБА_2 до вимог статті 82 ч. 1 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Також представник відповідача у судовому засіданні не заперечував, що дійсно, повністю суму кредиту та відсотків у встановлені договором строки не повернув позивачеві.

ОСОБА_2 до умов кредитного договору, укладеного між сторонами, строк його дії закінчився із закінченням строку дії картки, тобто 31.05.2009 року.

Представник позивача посилається на те, що після закінчення дії договору, оскільки зобов'язання відповідачкою за вказаним договором не були виконані у повному обсязі, цілком законним є нарахування процентів і після спливу дії договору. Свою позицію представник позивача обґрунтовує правовою позицією Верховного Суду України, що була висловлена по справі № 6-249цс15, відповідно до якої оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. У вказаної правової позиції мається посилання на ст. 1048 ЦК України

ОСОБА_2 до вимог статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Аналізуючи доводи сторін, суд приходить до наступного.

Так, ОСОБА_4 Верховного Суду 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими грошовими коштами». Перше це отримання боржником можливості правомірно платити кредитору борг протягом визначеного часу. Друге значення прострочка грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити гроші, однак неправомірно не платить їх.

ОСОБА_4 Палата ВС прийшла до висновку, що наслідком неправомірного користування чужими коштами, тобто прострочки виконання грошового зобов'язання (як договірного так і не договірного), є нарахування процентів річних у відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати виплату процентів, розмір яких визначено законом або договором за правилами ч. 1 статті 1048 ЦК України.

Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов'язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно до частини першої статті 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України.

У даному випадку сторони погодилися з тим (і це зазначено у кредитному договорі, укладеному між сторонами), що кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом є термін дії картки, тобто 31.05.2009 року.

Таким чином, оскільки станом на 31.05.2009 року відповідачем не було виконано зобов'язання за договором про повернення грошових коштів Банку, саме наступного дня після цієї дати починається незаконне володіння чужими грошовими коштами у світлі вище наведеної правової позиції ВП ВС.

Враховуючи наведене, після спливу строку виконання зобов'зання, наступає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, згідно до положень якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або судом.

З огляду на наведене, позиція відповідача з приводу необхідності застосування у даному випадку положено частини другої статті 1048 ЦК України є хибною.

Таким чином, у даному випадку, на думку суду, повинні застосовуватися нарахування саме трьох процентів річних від простроченої суми, у відповідності до положень частини другої статті 625 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що стороною позивача невірно обрано спосіб захисту про нарахування та стягнення з відповідача процентів у відповідності до статті 1048 ЦК України, оскільки строк виконання зобов'язання сплив 31.05.2009 року, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, оскільки в судовому засіданні представник позивача фактично визнав позицію відповідача щодо застосування строків позовної давності та обґрунтував свої частково підтримані вимоги у судовому засіданні саме з урахуванням цього строку, суд вважає, що питання про застосування строків позовної давності у даному разі вирішенню не підлягає.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу у сумі 500 гривень (фіксована частина) та 623,41 гривень (процентна складова).

Позивач при цьому посилається на те, що, згідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є формами неустойки, але не є окремими та самостійними формами відповідальності. Також зазначає, що штраф це разове покарання, а пеня має на меті домогтися якнайшвидшого виконання зобов'язання, штраф застосовується за порушення виконання зобов'язання, а пеня за несвоєчасність виконання.

Проте, з договору, укладеного між сторонами, вбачається, що штраф нараховується у процентному вигляді накопичувальним підсумком, тобто зі збільшенням строку прострочення виконання зобов'язання збільшується нарахована сума штрафу. Таким чином, нарахування штрафу є відповідальність саме за несвоєчасність виконання зобов'язання, як і пеня, і не є разовим покаранням.

Саме така позиція висловлена ВСУ у постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015 року, де зазначено, що одночасне застосування штрафу і пені протирічить статті 6 Конституції України, оскільки є подвійною відповідальністю.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів відповідача з цього приводу та хибність позиції позивача.

Крім того, враховуючи те, що в ході розгляду справи зроблено висновок про необхідність відмовити позивачеві у задоволенні вимог, суд вважає, що судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача .

Керуючись ст. ст. 12, 81, 184, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 256-258, 261, 525, 526, 527, 530, 615, 625, 629, 634, 1054 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Запорізької області безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення у той же строк з дня отримання копії рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Гусарова В.В.