Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 554/12083/15-ц

провадження № 61-6812св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

представники позивача: Дубіна Христина Костянтинівна, Пономарьов Ігор Олексійович,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник відповідачів - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 липня 2016 року у складі судді Блажко І. О. та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Мартєва С. Ю., Кузнєцової О. Ю., Хіль Л. М.,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі -

ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 березня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 490059103, згідно якого останній надано кредит у сумі 9 673,27 доларів США, з цільовим призначенням для придбання транспортного засобу за договором купівлі-продажу

від 29 лютого 2008 року № 1011, укладеного між ОСОБА_4 та філіалом «Авто ЗАЗ-сервіс» АТ «Українська Автомобільна Корпорація». На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 490059103-П, згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання ОСОБА_4 умов кредитного договору. У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань у позичальника станом на 29 липня 2015 року виникла заборгованість по кредитному договору № 490059103 в сумі 129 987,75 грн, а саме: за кредитом - 73 917,48 грн, по відсотках - 8 298,35 грн, пеня -

47 771,92 грн та судові витрати у сумі 1 299,88 грн.

З урахуванням викладеного, ПАТ «Альфа-Банк» просило суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору

№ 490059103 в сумі 129 987,75 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 липня 2016 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь

ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 березня

2008 року № 490059103 у розмірі 129 987,75 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором та договором поруки щодо вчасного повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню солідарно з них у повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2016 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 липня 2016 року в частині стягнення судових витрат скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь

ПАТ «Альфа-Банк» по 649,94 грн судових витрат з кожного.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, апеляційний суд виходив із того, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, а тому необхідно стягнути судовий збір з

ОСОБА_4 та ОСОБА_5у розмірі по 649,50 грн з кожного.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не застосували статтю 526 ЦК України та не звернули уваги на те, що у заяві на видачу готівки відсутній підпис ОСОБА_4 Крім того, суди не навели мотиви незгоди з висновком судово-економічної експертизи від 24 травня 2016 року № 270, чим порушили частину сьому статті 147 ЦПК України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 17 березня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 490059103, згідно якого банк зобов'язаний надати кредит у сумі 9 673,27 доларів США зі строком дії договору до 17 березня 2013 року та процентною ставкою в розмірі 14,5 % річних з цільовим використанням кредиту - придбання транспортного засобу згідно з договором купівлі-продажу від 29 лютого 2008 року № 1011, укладеним між позичальником та «Авто ЗАЗ- сервіс» АТ «Українська Автомобільна Корпорація».

Згідно з пунктом 2.7 кредитного договору у день видачі кредитних коштів та не пізніше наступного банківського дня (для кредитів у іноземній валюті) банк перераховує кредитні кошти або виручені від продажу валюти кошти за наступними реквізитами: у сумі 48 850 грн - на рахунок продавця філіал «Авто ЗАЗ-сервіс» АТ «Українська Автомобільна Корпорація» з метою оплати за транспортний засіб за договором купівлі-продажу від 29 лютого2008 року

№ 1011; у сумі 0 грн - на рахунок страховика GENERALI GROUP

№ 530.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 17 березня 2008 року № 490059103 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5укладено договір поруки № 490059103-П, згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання ОСОБА_4 умов кредитного договору.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, визначені графіком здійснення платежів з повернення кредиту та додатком № 1 до договору, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії за дії банка, які вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов'язань за договором, сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі. Крім того, пунктом 3.4. кредитного договору встановлено, що в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно умов договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 6.1. кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокове виконання зобов'язань з повернення кредиту у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць.

Також умовами договору закріплено, що у разі набуття банком права вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, банк направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за договором та/або про усунення порушень та виконання зобов'язання у не менш як тридцяти денний термін з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання цієї вимоги.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ «Альфа-Банк» просило стягнути заборгованість, яка утворилась станом на 29 липня 2015 року в сумі 129 987,75 грн, а саме: за кредитом - 73 917,48 грн, за відсотками - 8 298,35 грн, пеня - 47 771,92 грн.

Встановлено, що 25 серпня 2015 року позивач надіслав відповідачам вимогу про дострокове погашення кредиту, яка не була виконана.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічний висновок зроблений і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.

Отже, встановивши, що боржник зобов'язувався повернути кредит у строк до 17 березня 2013 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про стягнення процентів за кредитом, з урахуванням того, що банк просив стягнути заборгованість станом на 29 липня 2015 року, у той час як після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, що не було враховано судами при ухваленні рішення.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 17 березня 2013 року.

За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 17 березня 2013 року, протягом наступних шести місяців.

За непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

За таких обставин висновки суду про стягнення у солідарному порядку суми кредитної заборгованості із відповідачів у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору не можна визнати такими, що відповідають вимогам закону.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 389, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу та у подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило