ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 346/5450/16-ц

провадження № 61-17925св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 , Спаська сільська рада Коломийського району Івано-Франківської області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Мелінишин Г. П., Беркій О. Ю., Василишин Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , Спаської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Вимоги позову обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_3 , після якої відкрилася спадщина, що складається з 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Вказував, що він є спадкоємцем ОСОБА_3 за заповітом, а спадкоємцем за законом є брат спадкодавця - ОСОБА_2 З метою прийняття спадщини він звернувся до державного нотаріуса Першої коломийської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області із відповідною заявою, однак у прийнятті заяви йому відмовлено, оскільки він не проживав разом зі спадкодавцем на день її смерті та у визначений законом строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Зазначив, що він не був зареєстрований у будинку ОСОБА_3 на день її смерті, однак останні чотири роки свого життя вона фактично проживала разом з ним в його будинку в селі Уторопи Косівського району Івано-Франківської області .

Також позивач вказував, що він не звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк у зв`язку з причинами та обставинами, що не залежали від його волі. Зокрема, у його сім`ї склалось важке матеріальне становище, дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, він не працює і доходи отримує від тимчасових, сезонних заробітків; наприкінці 2014 року в його будинку сталась пожежа, в результаті якої знищено практично все майно та зруйновано будинок.

За таких обставин просив врахувати поважність пропуску вказаного строку та визначити йому три місяці додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 до дня смерті останньої.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2016 року, ухваленим у складі судді Калинюка О. П., позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 з його тіткою ОСОБА_3 на час її смерті у селі Уторопи Косівського району Івано-Франківської області.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факта проживання позивача з ОСОБА_3 на час її смерті за місцем його проживання у селі Уторопи Косівського району Івано-Франківської області і з часткового визнання позову ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову у іншій частині, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2017 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту його проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що, встановлюючи факт постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 до дня її смерті, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, що призвело до неправильного вирішення справи.

У березні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення апеляційним норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2017 року та залишити в силі рішення Коломийського районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2016 року.

Мотивуючи касаційну скаргу, заявник вказував, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог, оскільки в описовій частині позову він вказував, що спадкодавець останні чотири роки перед смертю постійно проживала із ним у селі Уторопи Косівського району Івано-Франківської області. За таких обставин, врахувавши зміст описової частини заяви про збільшення позовних вимог, суд з`ясував характер спірних правовідносин та ухвалив рішення відповідно до заявлених позовних вимог.

Вказував про неврахування апеляційним судом визнання відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні 13 грудня 2016 року факта проживання спадкодавця ОСОБА_3 із заявником, але не останні чотири роки, а від зими 2012-2013 років до дня її смерті. Апеляційний суд не врахував, що вказана обставина у зв`язку із її визнанням відповідачем не підлягає доказуванню.

Зазначив, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги акт обстеження, складений депутатом Уторопської сільської ради від 17 жовтня 2016 року, який підтверджує, що ОСОБА_3 проживала разом із заявником по АДРЕСА_2 станом на 20 травня 2013 року, тобто на день смерті спадкодавця.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та ухвалою цього ж суду від 29 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка є тіткою ОСОБА_1 та сестрою ОСОБА_2 , внаслідок чого відкрилася спадщина на належне їй майно. 9 серпня 2007 року ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 .

Також суди встановили, що 11 жовтня 2016 року державним нотаріусом Першої коломийської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що він не проживав зі спадкодавцем на день смерті і пропустив визначений законом строк для звернення із заявою про прийняття спадщини.

З довідки Спаської сільської ради № 1353 від 12 жовтня 2016 року суди встановили, що ОСОБА_3 до дня смерті була зареєстрована в 1/2 частці житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Акт обстеження, складений 17 жовтня 2016 року депутатом Уторопської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, не підтверджує факт проживання однією сім`єю позивача та спадкодавця.

За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами першою та третьою статті 1268, частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи у судах попередніх інстанцій, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 59 ЦПК України в цій же редакції).

Оцінивши надані сторонами докази, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач належним чином не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме факту його проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю.

Також апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що, задовольняючи позов у частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час її смерті, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позивачем вимог, оскільки останній, звертаючись із заявою про збільшення позовних вимог, просив тільки встановити факт спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем по день її смерті.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції посприяв йому у здійсненні його прав та захистив порушене право у спосіб, визначений законом, відхиляються касаційним судом з наступних підстав.

Статтею 10 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами, визначено, що суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судового рішення апеляційний судом, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин суд може сприяти здійсненню прав сторін виключно у випадках, встановлених процесуальним кодексом, і не вправі змінювати заявлені позивачем вимоги та виходити за їх межі, оскільки це призведе до порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Доводи касаційної скарги щодо ненадання оцінки факту визнання відповідачем позову та неврахування довідки депутата Уторопської сільської ради фактично зводяться до переоцінки доказів, що згідно зі статтею 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення апеляційного суду, оскільки суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик