Справа № 337/2844/18
Провадження № 4-с/337/12/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді: Кучерук І. Г.

за участю секретаря Коваленко В.С.

заявника ОСОБА_1

стягувача ОСОБА_2

представника ВДВС ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на постанову головного державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 в якій вказав, що постановою головного державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ОСОБА_3 від 23.06.2018 р. йому як боржникові у виконавчому провадженні № 39066548, яке відкрите за виконавчим листом № 2-210, виданим 24.02.2011 р., заборонено виїзд за межі України. Вважає постанову такою, що підлягає скасуванню.

Згідно з пп. 1) ч. 9 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець має винести мотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Застосування такого заходу є зайвим і таким, що не забезпечує, а навпаки - унеможливлює виконання рішення в частині сплати аліментів. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом певного строку не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. Про ухилення можуть свідчити факти вчинення боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, приховування ним відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах тощо. Фактів його ухилення від виконання рішення державним виконавцем не наведено. Існування заборгованості пояснюється загальновідомим і таким, що не потребує доказування, фактом: завдяки неабияким зусиллям як минулої, так і діючої влади в країні зруйновано цивілізований ринок робочої сили, можливість офіційного працевлаштування на посади з достойним рівнем заробітної плати зменшується з кожним днем. Офіційний рівень безробіття перевищив рівень 2003 року (і це якщо враховувати липову статистику центрів зайнятості, а також відсутність реальних даних щодо кількості працездатного населення, яке виїхало з території безглуздих експериментів до нормальних країн). Тому обмеження у виїзді за кордон в його випадку є позбавленням можливості гідного працевлаштування, а відтак - і сплати аліментів у належному розмірі. Його позицію з цього приводу підтримує і стягувач ОСОБА_2, яка не заперечує проти виїзду за кордон для працевлаштування. В його випадку обмеження, ініційоване державним виконавцем, не є співмірним із характером вимоги і є перешкодою для виконання зобов'язань боржника. Просить суд визнати незаконною і скасувати постанову головного державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ОСОБА_3 від 23.06.2018 р. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав свою скаргу та пояснив, що обмеження у виїзді за кордон не дає йому можливості повернути гроші, він за кордоном знайшов собі роботу. Також пояснив, що відразу сплатити заборгованість у 115 тисяч грн. він не в змозі.

У судовому засіданні стягувач ОСОБА_2 проти скарги заперечує, вказала, що вона не згодна щоб ОСОБА_1 виїхав за кордон, він вже декілька разів виїжджав на заробітки , але заборгованість і аліменти не сплачував.

У судовому засіданні державний виконавець Білецька К.О. пояснила, що на виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів. Про наявність виконавчого провадження ОСОБА_1 обізнаний з 2013 року. За розрахунком заборгованість складає 114972,65 грн., та вона вправі була обмежити йому виїзд за кордон до погашення заборгованості. Також надала копії матеріалів виконавчого провадження.

Судом встановлено, що на підставі рішення Хортицькрого районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2011 року видано виконавчий лист №2-210/2011 про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини Нікіти аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку до 01.03.2028 року.

Постановою державного виконавця від 05.04.2013 року закінчено виконавче провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця від 25.07.2013 року відкрито виконавче провадження(ВП№39066548).

Вимогу державного виконавця до ОСОБА_1 про присутність при виконані виконавчих дій від 16.09.2013 року, отримана особисто ОСОБА_1 01.10.2013 року.

Таким чином суд вважає, що боржник ОСОБА_1 про наявність виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів був обізнаний принаймні з 01.10.2013 року.

28.02.2017 року ОСОБА_1 надавав державному виконавцю чеки про сплату аліментів.

Розрахунок заборгованості по аліментам у розмірі 6721,09 грн. станом на 01.01.2017 року ОСОБА_1 отримав 06.04.2017 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, яку ОСОБА_1І отримав 26.06.2018 року, розмір заборгованості становить 114972,65 грн. станом на 30.06.2018 року.

Постановою головного державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ОСОБА_3 від 23.06.2018 року, ОСОБА_1 за виконавчим провадженням ВП № 39066548, тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

06.02.2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі Закону України «Про виконавче провадження».

Закон спрямований на забезпечення належного виконання рішень щодо стягнення аліментів з метою зменшення заборгованості зі сплати аліментів, а також забезпечення захисту інтересів та належного утримання осіб, які отримують аліменти.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 23.06.2018 року, розмір заборгованості становить 114972,65 грн. починаючи з березня 2013 року

Суду не надано доказів того, що скаржником його заборгованість у вказаному розмірі оспорювалась належним чином.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

У відповідності до ст.3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Згідно ст. 33 Конституції України, свобода пересування і право на вільний вибір місця проживання належать кожній людині, яка на законних підставах перебуває на території України, і включають у себе: 1) свободу пересування територією України; 2) право на вільний вибір постійного чи тимчасового місця проживання на території України; 3) право вільно залишати територію України; 4) право громадянина України в будь-який час повернутися в Україну. Перші три складові права на вибір місця перебування можуть бути обмежені Законом. Четверта будь-яким обмеженням не підлягає.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відтак будь-які умови обмеження у свободі пересування в разі його застосування обовязково мають бути визначені Законом.

Застосовуючи зазначені стандарти до цієї справи, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 5 ч. 1ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

У відповідності до ч. 2ст. 6 цього Закону України, тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

07.12.2017року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» № 2234-VIII внесено зміни до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

Так, на підставі ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною пятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені. У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

Суд приходить до висновку, що винесена державним виконавцем постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 23.06.2018 року у виконавчому провадженні ВП№ 39066548, повністю відповідає вимогам Закону.

Батьки зобов'язані, постійно дбати про фізичне здоров'я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної мови, регіональних мов або мов меншин, інших мов і рідної мови, сім'ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв, виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни, сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу, виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини.

Суд беззаперечно встановив, що матеріалами справи доведений факт обізнаності скаржника про існування обовязку виконання судового рішення та сплати стягнутих аліментів.

Проте, систематична недоплата аліментів, а також відсутність фактів надання будь-якої іншої добровільної матеріальної, свідчить про відсутність інтересу до неї з боку боржника, його бажання ухилитися від виконання покладеного на нього обовязку щодо виховання дитини, забезпечення її належного рівня розвитку та проживання, тощо, хоча б за мінімальними стандартами.

В цій ситуації суд переконаний, що застосовуваний державним виконавцем захід встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України переслідує лише законну мету щодо забезпечення погашення ним заборгованості, що надасть змогу покращити в першу чергу матеріальне становище дитини боржника, яка в даному випадку є позбавлена піклування з боку батька про її матеріальне становище.

Щодо співмірності між правами людини та публічним інтересом (тобто, пропорційності тимчасового обмеження свободи пересування боржника меті застосування такого заходу у виді погашення заборгованості по аліментах перед дитиною) суд зважає на те, що такий винятковий захід обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав, є тимчасовий і буде стимулювати божника до виконання зобовязань, покладених на нього Законом і відповідним судовим рішенням.

Також посилання скаржника на те, що при прийнятті державним виконавцем оскаржуваної постанови щодо обмеження у праві виїзду боржника повинно бути доведеним ухилення від виконання рішення суду, є помилковим оскільки підставою для прийняття рішення про обмеження у праві виїзду відповідно до вимог ст. 71 ч. 9 Закону України «Про виконавче провадження» є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Крім того, наявність відповідної заборгованості свідчить про невиконання ОСОБА_1 батьківських обовязків в частини надання матеріальної допомоги, тобто бездіяльності, в наслідок чого утворилась заборгованість. До суду з вимогами про її перерахунок він також не звертався у випадку незгоди з її розміром.

Суд вважає дії державного виконавця при винесенні постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», тому скарга про визнання дій державного виконавця щодо винесення зазначеної постанови незаконною та її скасування, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 354, 447, 451 ЦПК України, ст.71, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання незаконною і скасування постанови головного державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ОСОБА_3 від 23.06.2018 року про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області протягом 15 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:

Повний текст ухвали складений 25.07.2018 року.

Суддя: