ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року

м.Суми

Справа №592/11654/18

Номер провадження 22-ц/788/1817/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 серпня 2018 року в складі судді Литовченко О.В., постановленої у м. Суми, повний текст якої складений 21 серпня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

16 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» (далі ПАТ «СМНВО») нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 34637,01 грн. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що перебуває у трудових відносинах з боржником, який з грудня 2017 року по липень 2018 року нараховував, але не виплачував йому заробітну плату, що також підтверджується повідомленнями (розрахунковими листами). Оскільки заборгованість боржник визнає, тому просив вимоги заяви задовольнити.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 серпня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу.

З вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 не погодився і оскаржив її в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність ухвали, порушення судом вимог процесуального права, заявник просить її скасувати, а заяву про видачу судового наказу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 послався на те, що у підтвердження безспірності заявлених вимог він надав суду копії повідомлень, в яких зазначена сума боргу підприємства по заробітній платі. Вказані повідомлення боржник надав йому відповідно до вимог ст. 110 КЗпП України.

Відзив на апеляційну скаргу від боржника не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником порушені вимоги п. 4 ч. 3 ст. 163 щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, а саме: до заяви не додано документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Зокрема, суд вказав, що заявником не додано належним чином посвідчену довідку боржника про розмір заборгованості по заробітній платі.

Колегія суддів з таким висновком погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, зокрема, про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати (п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України).

Стаття 163 ЦПК України містить вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу, недодержання яких, як передбачено ч. 1 ст. 165 ЦПК України, є безумовною підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються також інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Проте, надана заявником копія розрахункового листка за липень 2018 року не підтверджує обставин, які б свідчили про безспірне визнання боржником заборгованості із заробітної плати, яка виникла у ОСОБА_1 за період з грудня 2017 року по липень 2018 року у сумі 34637,01 грн. Зокрема, в копіях цих документів дійсно зазначена сума 34637,01 грн, однак, не вказано, що ця сума є боргом, який підприємство визнає перед працівником.

За таких обставин, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу і вважає, що судове рішення щодо цього є правильним.

Судом з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 серпня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач (підпис) ОСОБА_2

Судді: (підпис) ОСОБА_3

(підпис) ОСОБА_4