ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 752/12863/14-ц

провадження № 61-11264св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліт АгроТранс»,

відповідачі: ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, на рішення Апеляційного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року, постановлене колегією у складі суддів: Лапчевської О. Ф., Кравець В. А., Слободянюк С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліт АгроТранс» (далі - ТОВ «Еліт АгроТранс») звернулося з позовом до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія») про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначило, що 14 червня 2014 року у м. Одесі по вул. Старобазарний сквер, 18 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Toyotа, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля марки Range Rover, номерний знак НОМЕР_2, який належить ТОВ «Еліт АгроТранс».

До події призвело порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_4, яка не впоралась із керуванням транспортним засобом і допустила зіткнення із автомобілем позивача, припаркованим на узбіччі дороги.

Оскільки у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою автомобіль марки Range Rover, номерний знак НОМЕР_2, зазнав механічних пошкоджень, ТОВ «Еліт АгроТранс» просило стягнути з ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди 341 710,77 гривень, а з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» як страховика її цивільно-правової відповідальності - страхове відшкодування у передбаченому лімітом розмірі - 50 000 гривень.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 8 липня 2016 року, ухваленим у складі судді Мирошниченко О. В., позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Еліт АгроТранс» у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 319 006,77 гривень.

Стягнено з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ТОВ «Еліт АгроТранс» страхове відшкодування у розмірі 50 000 гривень. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту настання дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_4, що є підставою для покладення на неї відповідальності за завдану пошкодженням автомобіля марки Range Rover, номерний знак НОМЕР_2, майнову шкоду, за відрахуванням 50 000 гривень страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 8 липня 2016 року змінено в частині вирішення позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_4, і зменшено розмір стягненого з неї відшкодування майнової шкоди з 319 006,77 гривень до 263 187 гривень. У іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 8 липня 2016 року залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Зменшуючи розмір відшкодування майнової шкоди, суд апеляційної інстанції виходив з того, що належним доказом на підтвердження розміру завданої шкоди є висновок судової автотоварознавчої експертизи, а не покладений в основу рішення суду першої інстанції акт автотоварознавчого дослідження про оцінку матеріального збитку, зазначений у якому перелік механічних пошкоджень автомобіля не узгоджується із іншими доказами у справі. З висновками суду першої інстанції про покладення відповідальності за завдану позивачу майнову шкоду на винну в дорожньо-транспортній пригоді особу - ОСОБА_4 і страховика її цивільно-правової відповідальності суд апеляційної інстанції погодився, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з'ясування обставин справи.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення Апеляційного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року в частині вирішення пред'явлених до неї вимог скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення з неї на користь ТОВ «Еліт АгроТранс» у відшкодування майнової шкоди 208 427,26 гривень.

Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник вважає, що при визначенні розміру належної до відшкодування майнової шкоди, завданої автомобілю марки Range Rover, номерний знак НОМЕР_2, апеляційної інстанції помилково включив до суми відшкодування компенсацію втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 54 759,74 гривень.

Вказала, що експерт проводив дослідження за матеріалами цивільної справи, проте у висновку не зазначено посилання на жоден аркуш чи документ. Огляд транспортного засобу експертом не здійснювався; дозволу від суду першої інстанції на проведення експертизи виключно за матеріалами справи експерт не отримував, проте суд апеляційної інстанції на відповідні доводи заявника про порушення експертом Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України і Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), не звернув уваги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 24 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «Еліт АгроТранс» належить на праві власності транспортний засіб маркиRange Rover, номерний знак НОМЕР_2.

14 червня 2014 року у м. Одесі по вул. Старобазарний сквер, 18 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Range Rover, номерний знак НОМЕР_2, та автомобіля марки Toyotа, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, яка не впоралася з керуванням транспортного засобу.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 1 липня 2014 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

З полісу серії АС № 9774637 суд апеляційної інстанції встановив, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Toyotа, номерний знак НОМЕР_1, застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Встановлений полісом ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, складає 50 000 гривень, франшиза - 0.

2 липня 2014 року ТОВ «Еліт АгроТранс» направило ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» заяву про виплату страхового відшкодування.

Також апеляційним судом встановлено, що станом на час розгляду справи позивач відремонтував автомобіль марки Range Rover, номерний знак НОМЕР_2. Вартість фактично понесених на проведення відновлювальних робіт витрат склала 312 187 гривень.

З висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 3636/16-54 від 14 квітня 2016 року суд апеляційної інстанції встановив, що розмір майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу марки Range Rover, номерний знак НОМЕР_2, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 313 827,98 гривень, з них величина втрати товарної вартості - 54 759,74 гривень.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (стаття 1187 ЦК України).

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі (стаття 1192 ЦК України).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Встановивши, що дії водія автомобіля марки Toyotа, номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_4 призвели до дорожньо-транспортної пригоди і заподіяння механічних пошкоджень автомобілю марки Range Rover, номерний знак НОМЕР_2, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача майнової шкоди, розмір якої належним чином підтверджений висновком судової автотоварозначої експертизи, за відрахуванням передбаченого полісом АС № 9774637 страхового відшкодування у сумі 50 000 гривень.

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу (реальні збитки), визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування транспортним засобом (втрати товарної вартості).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості колісного транспортного засобу, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Зі змісту вказаних положень законодавства вбачається, що величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу.

Встановивши, що при проведенні ремонтних робіт з відновлення автомобіля марки Range Rover, номерний знак НОМЕР_2, здійснювалася заміна і відновлення пошкоджених деталей, що зумовлює погіршення його зовнішнього вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що до суми відшкодування майнової шкоди входить величина втрати товарної вартості, розмір якої суд обґрунтовано визначив за результатами судової автотоварознавчої експертизи.

Доводи заявника про те, що експерт не оглядав пошкоджений транспортний засіб, а у висновку відсутні конкретні посилання на матеріали справи, з урахування яких проводилася експертиза, відхиляться касаційним судом.

Так, згідно з пунктом 5.1 Методики визначення матеріального збитку чи вартості колісного транспортного засобу без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Для забезпечення проведення автотоварознавчої експертизи Голосіївським районним судом м. Києва, за ухвалою якого вона призначена, направлено у розпорядження експертів матеріали цієї цивільної справи.

Величина втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля розрахована експертом на підставі формули, зазначеної у підпункті 8.6.3 пункту 8.6 Методики.

Згідно з закріпленим у статті 10 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, принципом змагальності, сторони, користуючись рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заявник, заперечуючи проти результатів експертизи в частині визначення величини втрати товарної вартості, клопотання про призначення у справі додаткової експертизи не заявила, про виклик експерта для роз'яснення наданого ним висновку не клопотала, хоча у реалізації таких процесуальних прав не була обмежена.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 3636/16-54 від 14 квітня 2016 року і спростування встановлених на підставі цього доказу обставин, що відповідно до статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень касаційного суду під час касаційного перегляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі Проніна проти України).

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення щодо стягнення відшкодування завданої транспортному засобу майнової шкоди включно з величиною втрати товарної вартості з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій без змін.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик