Номер провадження 2/754/1183/18
Справа №754/9508/17
РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Дмитрієвій А.

за участі: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у м. Києва, 3-тя особа - Головне Управління Національної поліції в місті Києві про стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві, 3-тя особа - Головне Управління Національної поліції в м. Києві про стягнення шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

11.12.2016 року, близько 15 год. 55 хв., працівниками патрульної поліції здійснювалось затримання правопорушника, за адресою: м. Київ, вул. М. Цветаєвої, 3. Вказані обставини були зафіксовані відеокамерою зовнішнього спостереження. Як вбачається з відеозапису, під час затримання між правопорушником та працівниками патрульної поліції виникла суперечка в ході якої поліцейськими було застосовано силу до правопорушника, якого працівники поліції вдарили об автомобіль Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_3, що був припаркований на автостоянці за вказаною адресою. Даний автомобіль належить позивачу на праві приватної власності. Внаслідок даних дій, транспортному засобу позивача було завдано механічних ушкоджень заднього правого крила, сума коштів для відновлювального ремонту якого згідно рахунку-фактури складає 4 271,73 грн. Для встановлення факту та фіксування факту пошкодження належного їй майна, вона (позивач) звернулась до УП ГУ НП Деснянського району м. Києва з заявою, яку було зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події за №89978 від 12.12.2016 року. 24.02.2017 року вона отримала відповідь, де їй повідомлено, що правопорушень з боку працівників патрульної поліції не вбачається.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнень, позивач просить суд, стягнути з Відповідача - Управління патрульної поліції у м. Києві на її користь суму коштів завданої матеріальної шкоди в розмірі 4 271,73 грн. та суму сплаченого судового збору.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року відкрито провадження в справі та призначеного справу до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким КАС України викладено в новій редакції.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22.12.2017 року в якості співвідповідача було залучено Управління патрульної поліції у м. Києві.

01.03.2018 року представником УПП у м. Києві подано Відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вимоги Позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Під час патрулювання Деснянського району, екіпажем «Форт-03051» за адресою: м. Київ, вул. М. Цветаєвої, було виявлено транспортний засіб ВАЗ р.н. НОМЕР_2, водій якого здійснив адміністративне правопорушення. Зупинивши транспортний засіб водія-правопорушника, інспектори підішли до водія та оголосили закону вимогу про пред'явлення для перевірки документів, але Правопорушник вчинив спробу покинути місце вчинення даного правопорушення. До правопорушника були застосовані заходи фізичного впливу та спеціальний засіб - кайданки, було здійснено затримання Порушника та доставлено його до Деснянського УП ГУНП у м. Києві. Під час затримання Порушника, інспектори помітили, що припаркованого неподалік, транспортного засобу спрацювала авто-сигналізація, але значення тому не надали, оскільки були зосереджені на Порушникові. Подія пошкодження транспортного засобу Позивача, яке мало місце 11.12.2016 року за вказаною адресою, трапилася у наслідок неправомірних дій Порушника, який чинив злісну непокору законному розпорядженню або вимогу поліцейського при виконанні ним службових обов'язків. Зазначено, що Позивач, направляючи заяву до УП ГУ НП Деснянського району, виклала інформацію щодо завданих їй збитків виключно на папері, без фото-, відео- безпосереднього пошкодження транспортного засобу, додавши в якості доказу лише диск на якому не чітко зафіксовано обставини події, на відео не видно пошкоджень, які були завдані внаслідок вищевказаних дій, фіксації пошкоджень не було. Рахунок-фактура не є доказом як факт отримання пошкоджень автомобіля. Не було проведено експертизи щодо даного механічного пошкодження т.з. Mitsubishi Lancer р.н. НОМЕР_3, не було вчинення дій за допомогою експерта, який дійсно міг би оцінити збитки, якщо такі були, а також не було експертного висновку, який би доводив, що дійсно внаслідок дій поліцейських і злісною непокорою Порушника було вчинено дане механічне пошкодження. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.33-36).

04.05.2018 року представником ДПП подано Відзив на позовну заяву з уточненням позовних вимог, в якому зазначено, що вимоги Позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем пред'явлено позов не до Держави України в особі відповідних органів, а до Управління патрульної поліції у м. Києві, ГУНП у м. Києві, які є неналежними відповідачами в даній справі, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.56-59).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року закрито підготовче судове засідання. Призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позов, з урахуванням остаточних уточнень, підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За вимогами Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами у справі, під час патрулювання Деснянського району м. Києва, екіпажем «Форт-0351» 11грудня 2016 року, за адресою м. Київ, вул. М. Цветаєвої, було виявлено транспортний засіб, водій якого здійснив розворот при цьому перетнув подвійну дорожню горизонтальну суцільну лінію розмітки, яка поділяє потоки протилежних транспортних засобів, чим порушив п. 1.3. додатку 2 Правил дорожнього руху. Поліцейські підійшли до водія даного автомобіля та оголосили законну вимогу поліцейського пред'явити для перевірки документи зазначені в п. 2.1. Правил дорожнього руху. Останій відмовився виконувати законну вимогу поліцейських пред'явити для перевірки документи згідно п. 2.4.а Правил дорожнього руху та здійснив спробу покинути місце вчинення правопорушення. Поліцейські декілька разів повідомили водія, що в його діях вбачаються ознаки правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.. 185 КУпАП та про можливість застосування до правопорушника спеціальних засобів та заходів фізичного впливу. Особа почала поводити себе агресивно, викрикувати нецензурні слова у бік поліцейських, кидатись у бійку. Згідно з ч. 1 ст. 44 та п. 1 а, б, в, ч. 3 ст. 45 Закону України «Про національну поліцію», поліцейськими до особи, були застосовані заходи фізичного впливу та спеціальні засоби кайданки.

Судом також встановлено, що під час затримання Порушника, до якого було застосовано заходи фізичного впливу, було пошкоджено автомобіль Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_3, що був припаркований на автостоянці за адресою м. Київ, вул. М. Цветаєвої. Даний автомобіль належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 16.10.2009 року. Внаслідок застосування поліцейським заходів фізичного впливу до особи, що здійснила адміністративне правопорушення та чинила опір, працівникам патрульної поліції, транспортному засобу Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_3 було завдано механічних пошкоджень заднього правого крила, що вбачається з відеозапису зовнішнього спостереження.

Згідно копії рахунку № М_СчТ02742 від 13.12.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_3 складає 4 271,73грн з ПДВ (а.с.4).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких визначений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

За змістом ст. ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю як органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, так і їх посадової або службової особи, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Результат системного аналізу вказаних норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду чи його посадової особи, відшкодовується державою незалежно від їхньої вини в порядку, визначеному законом.

При цьому, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року № 761/13921/15-ц, яка згідно зі ст. 417 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

При цьому, під шкодою слід розуміти, зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Тобто, зменшення або втрата майна потерпілого тягне за собою виникнення майнової шкоди і відповідно майнова шкода, це зменшення або втрата (загибель) майнового блага, а тому відшкодування такої шкоди є видом цивільно-правової відповідальності. Шкода може відшкодовуватися у вигляді відшкодування збитків та відшкодування в натурі.

Відповідно до п.п. 1-2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, під збитками розуміються витрати, пов'язані з виправленням пошкодженого майна, а в разі неможливості виправлення (втрати) - його дійсна вартість. Фактично збитки є грошовим виразом майнової шкоди.

В обґрунтування понесених витрат позивач надала копію рахунку № М_СчТ02742 від 13.12.2016 року відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_3 складає 4 271,73грн з ПДВ.

Оглянувши наданий суду рахунок, суд вважає за можливе вимоги позивача в частині стягнення коштів задовольнити в розмірі 3812,73 грн., оскільки суд виключає з рахунку кошти за мийку експрес без миючих засобів та кошти за мийку+прибирання 2к, оскільки дані витрати не відносяться до витрат за вартості відновлювального ремонту автомобіля.

Враховуючи наведене, зважаючи на те, що позивач надав суду докази на підтвердження розміру шкоди, відповідачем не спростовано завдання збитків позивачу, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування шкоди є підставними, обґрунтованими та доведеними.

При цьому, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Позивачем доведена вина відповідача, надані переконливі докази вини, надані розрахунки заподіяної матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про можливість частково задоволення позову, а саме відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3812,73 грн.

Керуючись ст.ст.19, 22, 55, 56 Конституції України, ст.ст.15,16, 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, статтями 10, 11, 12,81, 83, 137, 141, 259, 353 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у м. Києва, 3-тя особа - Головне Управління Національної поліції в місті Києві про стягнення шкоди задольнити частково.

Стягнути з Управління патрульної поліції у м. Києва (03048, м. Київ, вул.. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Ленінград, громадянки України, ІНН НОМЕР_4) матеріальну шкоду в розмірі 3812 гривні 73 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: