04.10.2018480/18-Вих
Справа 431/4672/18
Провадження 2/431/1314/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Воронкіна О.А.,

при секретарі Савкової Т.Є.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в залі Старобільського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Луганської області про встановлення факту проживання однією сімєю, визначення частки померлого у спільному сумісному майні, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Старобільського районного суду Луганської області з даною позовною заявою до ОСОБА_3 міської ради Луганської області про встановлення факту проживання однією сімєю, визначення частки померлого у спільному сумісному майні, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 10 грудня 1993 року позивач ОСОБА_2 разом з його колишньою дружиною ОСОБА_4, з якою він розірвав шлюб ще в 1973 році, на праві спільної сумісної власності отримали квартиру за адресою: м. Старобільськ, площа БазарнаАДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданим відділом по приватизації державного майна, житлового фонду і землі ОСОБА_3 районної державної адміністрації Луганської області.

14 грудня 2009 року ОСОБА_4 померла. Однак, не зважаючи на розірвання шлюбу позивач продовжував постійно проживати з ОСОБА_4 аж до її смерті. Прожили разом у вищевказаній спільній квартирі однією сімєю, були повязані спільним побутом та господарством. Окрім позивача, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4, немає.

Звернувшись до нотаріуса за оформленням спадщини, позивачу було розяснено про неможливість оформлення спадщини у нотаріуса, у звязку з відсутністю підтверджень, що він є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, а також тому, що не визначена частка померлої ОСОБА_4 у спільному сумісному майні.

У звязку з тим, що позивач є спадкоємцем четвертої черги, який фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, і частка померлої ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на вищевказану квартиру відповідно до законодавства становить ?, а також у звязку з неможливістю нотаріального оформлення позивачем своїх спадкових справ, вважає що його спадкові права на ? частину вищевказаної квартири, що залишилася як спадкове майно після смерті ОСОБА_4, підлягають судовому захисту, у звязку з чим він вимушений був звернутися з даним позовом до суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явився.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_3 міської ради не зявився. Від міського голови ОСОБА_5 надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без участі представника міської ради. Позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні дійсно підтвердили, що позивач ОСОБА_2 дійсно проживав однією сімєю разом з ОСОБА_4, починаючи з 1959 року по день її смерті 14 грудня 2009 року та були повязані спільним побутом та господарством.

Вислухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданим 10 грудня 1993 року відділом по приватизації державного майна, житлового фонду і землі ОСОБА_3 районної державної адміністрації Луганської області, на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 отримали квартиру за адресою: м. Старобільськ, площа БазарнаАДРЕСА_1.

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серії І-ЕД № 151909 від 24 липня 2018 року, виданого ОСОБА_3 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області вбачається, що шлюб між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано 11 жовтня 1973 року, про що складено відповідний актовий запис за № 135.

Згідно до копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 225237 від 15.12.2009 року, вбачається, що ОСОБА_4 померла 14 грудня 2009 року.

Не зважаючи на розірвання шлюбу, позивач ОСОБА_2 продовжував постійно проживати з ОСОБА_4 аж до її смерті.

Факт, що позивач дійсно проживав з ОСОБА_4 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, підтверджується довідкою голови вуличного комітету від 01 липня 2018 року № 181, домовою книгою, а також вказані обставини підтвердили свідки в судовому засіданні.

Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Інших спадкоємців, крім позивача, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4, немає. Спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_4, не заводилась, що підтверджується відповіддю в.о. завідувача ОСОБА_3 державної нотаріальної контори № 588/01-16 від 25 вересня 2018 року.

Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності право власності набувається з підстав не заборонених законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Враховуючи, що відповідач у повному обсязі визнав позовні вимоги позивача і визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, про що ним подано заяву, а згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 328, 357, 392, 1226, 1264, 1268 ЦК України, ст. ст. 80, 82, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Луганської області про встановлення факту проживання однією сімєю, визначення частки померлого у спільному сумісному майні, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_1, дійсно проживав однією сімєю разом з ОСОБА_4, починаючи з 1959 року по день її смерті 14 грудня 2009 року.

Визначити, що частка померлої ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становила ?.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4, яка померла 14 грудня 2009 року, а саме на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Рішення суду може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старобільський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Воронкін О.А.