№ 2-7934/2010
провадження 6/201/255/2018
УХВАЛА

10 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

за участі секретаря Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Публічне акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК», Мале приватне підприємство «Геракл», про скасування ухвали про обмеження виїзду за межі України та скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 02 жовтня 2018 року звернувся до суду з заявою про скасування ухвали про обмеження виїзду за межі України та скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

З матеріалів справи, зі змісту заяви та документів, що додаються до неї витікає, що у відповідному відділі ДВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-7934/10 виданого 09.11.2010 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ Альфа-Банк заборгованості по кредитному договору в розмірі 4 469 947, 80 грн..

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2011 року, що залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2013 року, тимчасово обмежено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 2-7934/2010 від 01.10.2010 року.

Згідно статті 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обовязкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Статтею 446 ЦПК України визначено, що процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, повязані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Сторони, Державний виконавець та інші заінтересовані особи для розгляду вказаної заяви до суду не зявилися та про причини своєї неявки суду не повідомили, а тому суд враховуючи, що вказана заява підлягає розгляду у десятиденний строк, вважає за необхідне розглядати зазначене питання без їх участі.

Перевіривши матеріали справи та заяви, а також надані та добуті докази, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що заява не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований за адресою: 49000, м.Дніпропетровськ, пров.Добровольців, 4, кв. 122, паспорт серія:АН 420561, виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України 25.10.2005 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та Малого приватного підприємства фірма «ГЕРАКЛ» (місцезнаходження: 52070, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с.Новоолександрівка, вул.Гагаріна, 32, , р/р 4791 в ЗАТ «Агробанк», МФО 307123) на користь Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк, в особі Відділення «Дніпропетровське» Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місцезнаходження: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 7, , рахунок № 37395003 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346) заборгованість, яка станом на 21.07.2010 року становить 4 469 947, 80 грн. (чотири мільйони чотириста шістдесят дев`ять тисяч девятсот сорок сім грн.) 80 коп. та складається з: 1). прострочена заборгованість за кредитом в доларах США 360 000,00 доларів США - за офіційним курсом Національного банку України станом на 21.07.2009 року (789,8000 гривень за 100 доларів США) складає 2 843 280, 00 грн. (два мільйони вісімсот сорок три тисячі двісті вісімдесят грн.) 00 коп.; 2).прострочена заборгованість за кредитом в гривні 440 000,17 грн.; 3). заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту: - в доларах США: 71 013,70 дол. США, що дорівнює 560 866,20 грн. (за офіційним курсом Національного банку України станом на 21.07.2009 року (789,8000 гривень за 100 доларів США); - в гривні: 52 939,63 грн. 4). Заборгованість по процентам за користування кредитом: - в доларах США - 55 054, 96 доларів США, що становить 434 824,07 грн. (за офіційним курсом Національного банку України станом на 21.07.2009 року 789,8000 гривень за 100 доларів США); - в гривні -63 751, 35 грн.; 5). Заборгованість по пені за прострочення сплати процентів: - в доларах США 3 940,08 дол.США, що становить 31 118,74 грн. (за офіційним курсом Національного банку України станом на 21.07.2009 року 789,8000 гривень за 100 доларів США); - в гривні - 3 533,24 грн.; 6). Строкові проценти за користування кредитом: - в доларах США 4 235,00 доларів США, що становить 33,448,03 грн. (за офіційним курсом Національного банку України станом на 21.07.2009 року 789,8000 гривень за 100 доларів США); - в гривні - 6 186,37 грн.; стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований за адресою: 49000, м.Дніпропетровськ, пров.Добровольців, 4, кв. 122, паспорт серія:АН 420561, виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України 25.10.2005 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та Малого приватного підприємства фірма «ГЕРАКЛ» (місцезнаходження: 52070, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул.Гагаріна, 32, , р/р 4791 в ЗАТ «Агробанк», МФО 307123) на користь Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк, в особі Відділення «Дніпропетровське» Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місцезнаходження: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 7, , рахунок № 37395003 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346) суму судових витрат на сплату державного мита в розмірі 1 700,00 (одна тисяча сімсот) гривень та суму судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 (сто двадцять) гривень. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк про визнання недійсними договорів - відмовлено.

Судом по справі були видані виконавчі листи та стягувачем останні предявлені до відповідного Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, однак боржником (ОСОБА_3Х.) рішення у добровільному порядку виконано не було та останній ухилявся від його виконання, а саме: державним виконавцем вживалися відповідні виконавчі дії (звернення до суду з поданням про оголошення розшуку боржника; звернення до суду з поданням про обмеження у праві виїзду боржника за межі України), в звязку з чим ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2011 року оголошено розшук боржника ОСОБА_3, а ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2011 року, що залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2013 року, тимчасово обмежено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 2-7934/2010 від 01.10.2010 року.

Судом також встановлено, що на даний час рішення суду не виконано, оскільки на підтвердження зазначеного заявником не надано жодного належного та допустимого доказу, тобто з урахуванням зазначеного існує обовязок боржника, так як він не був припиненим чи добровільно виконаний боржником чи іншою особою.

Крім того в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що стягувач не повідомляв у встановлений законом строк державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником чи інше, також слід зазначити, що заявник про це у своїй заяві не зазначає та на підтвердження не надає відповідних доказів, а тому передбачених законом підстав для задоволення заяви суду не надано та не встановлено.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що заявник в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є: обовязковість судового рішення.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника по справі на задоволенні зазначеної заяви, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та обєктивно нічим не підтверджені.

Також не підлягають задоволенню вимог заяви про скасування ухвали про обмеження виїзду за межі України та в їх задоволенні слід відмовити, оскільки заявник просить суд саме скасувати ухвалу про обмеження виїзду фізичної особи за межі України, однак у цього суду відсутні повноваження для скасування зазначеної ухвали та вище вказане питання вже була предметом розгляду апеляційного суду, а тому вказана вимога заяви безпідставна та не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 33 Конституції України, ст. ст. 81,82, 89, 258, 259, 260-261, 353, 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування ухвали про обмеження виїзду за межі України та скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набрала законної сили 10 жовтня 2018 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.А Антонюк