Справа № 342/401/18
Провадження № 2/342/397/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ничик Г.І.,

за участю: секретаря судового засідання Петруняк Н.А., позивачки ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 17 квітня 1987 року житловий будинок з приналежними господарськими будівлями, спорудами по АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4. У відповідності до технічної документації житлове господарство складається з житлового будинку, двох сараїв, стодоли, стайні, комори, двох літніх кухонь, навісу, вбиральні, криниці та огорожі. Ринкова вартість господарства становить 86 020 грн. За результатами проведення технічного обстеження згаданого будинковолодіння встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. ОСОБА_4, яка є бабусею позивачки по батьковій лінії, померла 01 грудня 1990 року. Згідно витягом з погосподарської книги № 3 за 1987-1990 р., особовий рахунок НОМЕР_2 Вербівцівської сільської ради, на час її смерті разом з нею були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 - син, 1940 р.н., ОСОБА_2 - невістка, 1948 р.н., ОСОБА_3 - онук, 1969 р.н., ОСОБА_1 - онука, 1972 р.н. На даний час спадкоємцями по закону після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1., є позивачка та відповідачі. Позивачка подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька, відповідачі подали заяви про відмову від частки у спадковому майні. З метою реалізації свого спадкового права позивачка звернувся до нотаріуса із заявою про оформлення власності на спадкове майно за законом, до якого входить будинковолодіння АДРЕСА_1. Вивчивши представлені позивачкою правовстановлюючі документи, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька у зв'язку із реєстрацією спадкового господарства як колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_4, а кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, які визначити конкретно неможливо. Згідно з Витягом з погосподарської книги № 6 (особовий рахунок НОМЕР_3) Вербівцівської сільської ради станом на 15.04.1991 року у спадковому господарстві були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5, 1940 р.н., ОСОБА_3, 1969 р.н., та ОСОБА_1, 1972 р.н. - дочка спадкодавця. З часу народження позивачка та спадкодавець проживали однією сім'єю. Позивачка завжди приймала участь веденні господарства та обслуговуванні, несе витрати по утриманню будинковолодіння в належному стані, обробляє земельну ділянку, виготовила технічну документацію на будинок за власні кошти, однак не можу реалізувати своє спадкове право на житлове господарство через його реєстрацію як колгоспного двору.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов з наведених в ньому підстав, просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала, не заперечує щодо визнання за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1. Ствердила, що на час ліквідації колгоспних дворів вона не проживала по АДРЕСА_1. За вказаною адресою вона проживала на час смерті її чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Також з ними проживала дочка ОСОБА_1 з своєю сім'ю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає.

Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідач ОСОБА_3

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.), який набрав чинності з 01.01.2004 р., визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п.4-5 Прикінцевих та перехідних положень згаданого ЦК - цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 17 квітня 1987 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 44 від 11 березня 1987 р., посвідчено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4. Остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 78 років в с. Вербівці, актовий запис № 18 від 02.12.1990 р., що стверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого 02 грудня 1990 р. виконкомом Вербівської сільської Ради народних депутатів Городенківського району. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина.

На час смерті ОСОБА_4 був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Довідкою виконавчого комітету Вербівцівської сільської ради № 409 від 20.10.2017 року, доводиться, що згідно погосподарської книги № 3 за 1987-1990 роки особовий рахунок НОМЕР_2, в АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на день смерті були зареєстровані і проживали: ОСОБА_5 - син, 1940 р.н., ОСОБА_2 - невістка, 1948 р.н., ОСОБА_3 - онук, 1969 р.н., ОСОБА_1 - онука, 1972 р.н.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, виданого 17 червня 1984 року, встановлено, що його батьками є: ОСОБА_7 та ОСОБА_4, запис за № 451 від 17 червня 1954 р. в книзі реєстрації актів про народження.

Довідкою № 410 від 20.10.2017 р., виданою виконавчим комітетом Вербівцівської сільської ради стверджується, що згідно погосподарської книги № 6 за 1991-1995 роки, особовий рахунок НОМЕР_6, станом на 15.04.1991 року в житловому будинку в АДРЕСА_1 (теперішня назва АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 - голова сім'ї, 1940 р.н., ОСОБА_3 - син, 25.01.1969 р.н., ОСОБА_1 - дочка, 1972 р.н.

З наведеного слідує, що позивач ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги за законом спадкодавця ОСОБА_1, прийняв спадщину після смерті матері, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 73 роки в с. Вербівці Городенківського району, актовий запис № 10 від 26 серпня 2014 р., що стверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7, виданого 26 серпня 2014 р. Вербівцівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

На час смерті ОСОБА_5 був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_5 на час смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1.) був зареєстрований в АДРЕСА_1; разом з ним були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_2, 1948 р.н., дочка ОСОБА_1, 1972 р.н., зять ОСОБА_8, 1972 р.н., онук ОСОБА_9, 1993 р.н., онука ОСОБА_10, 1998 р.н., що стверджується довідкою № 145, виданою 29.05.2018 р. виконкомом Вербівцівської сільської ради Городенківського району.

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, виданого 08 вересня 1972, встановлено, що її батьками є: ОСОБА_5 та ОСОБА_11, запис за № 60 від 8 вересня 1972 р. в книзі реєстрації актів про народження. Після одруження 20.07.1993 року з ОСОБА_8 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, змінила прізвище «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1», запис за № 4 від 20.07.1997 р. в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_9, виданого 20.07.1993 р. Вербівцівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області.

Наведене свідчить про те, що позивачка ОСОБА_1, як дочка ОСОБА_5 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Про те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_5, свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.11.2017 р., що зареєстроване в реєстрі за № 2122 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вербівцівської сільської ради Городенківського району та копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49944095 від 20.11.2017 року.

До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_5 входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області. З копії технічного паспорта на згаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок встановлено, що житловий будинок збудований в 1959 р., інші господарські будівлі та споруди збудовані в 1959, 1969, 1970, 1985, 1990 роках. Як вбачається із Звіту про вартість житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО «Придністров'я», вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 станом на 13 березня 2018 р. становить 86020 грн.

Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 8276 від 24.10.2017 р. свідчить, що в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим № 135 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (головою колгоспного двору) згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 17.04.1979 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 44 від 11.03.1987 р.; самочинних будівель немає.

Постановою приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу від 26.03.2018 р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, з посиланням на те, що частка померлого в житловому будинку конкретно не визначена, а подані документи не підтверджують права власності померлого на частку у зазначеному житловому будинку.

Позивачка проживає по АДРЕСА_1, користується житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки позивачка прийняла спадщину після смерті батька, а колишні члени колгоспного двору - відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 (мама та брат позивачки) не заперечують відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі ст.ст. 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 1216, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1274, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.), керуючись ст. ст. 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо Апеляційному суду Івано-Франківської області або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивачки ОСОБА_1 - АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Місце проживання відповідачки ОСОБА_2 - АДРЕСА_1.

Місце проживання відповідача ОСОБА_3 - АДРЕСА_2.

Повне судове рішення складене 06.10.2018 року.

Суддя: Ничик Г. І.