АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 177/1025/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2018 року, яке постановлено суддею Коваль Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ «КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 16.09.2013 року ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 3800 грн. зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості (відповідно 2,5% на місяць) з кінцевим терміном повернення по строку дії картки.

Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником, надавши кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідач, в порушення зобов'язань за кредитним договором станом на 30.04.2017 року має прострочену заборгованість - 35664,88 грн., яка складається з: 3721,32 грн. - заборгованості за кредитом, 26769,04 грн. - процентам за користування кредитом, 3000 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1674 грн. - штраф (процентна складова).

Банк просив стягнути з відповідача вище вказану заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати по справі.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2018 року позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16.09.2013 року, яка станом на 30.04.2017 року в загальному розмірі становить 35664,88 грн. та складається з: 3721,32 грн. - заборгованості за кредитом, 26769,04 грн. - процентам за користування кредитом, 3000 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1674 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» - 1600 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що позивачем порушені вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», на те, що між сторонами не укладалося договорів споживчого кредиту.

Зазначає, що анкету-заяву не можна вважати догвором приєднання, відповідно до вимог ст. 638 ЦК Укпраїни, оскільки остання не містить всіх істотних обставин та не відповідає вимогам ст. 1055 ЦК України.

Відповідач зазначає про, те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду із зазначеними позовними вимогами, на що суд першої інстанціхї уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що між сторонами був укладений договір приєднання.

Крім того зауважує, що Банком було допущення підвищення відсоткової ставки за кредитним договором, на що нею не надавалась згода.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2018 року відкрито апеляційне провадження по апеляційній скарзі ОСОБА_2., та визначено, що, відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року, пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України, справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 16 вересня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника ОСОБА_2 та Умов та Правил надання банківських послуг, з якими він під час укладання договору був ознайомлений, що засвідчив особистим підписом 16 вересня 2013 року (а.с.8-оборот).

Як видно з Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ "КБ "Приватбанк", форма договору про надання банківських послуг, яка укладається між банком та держателем картки, складається із заяви, пам'ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг, тарифів (а.с.8-33).

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ "КБ "Приватбанк" надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 3800 грн. на платіжну картку зі сплатою 2,5% на місяць ( 30,00 % річних ) за користуванням кредитом (а.с.8).

Згідно Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежу по якому-небудь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунком станом на 30.04.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 35664,88 грн., яка складається з: 3721,32 грн. - заборгованості за кредитом, 26769,04 грн. - процентам за користування кредитом, 3000 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1674 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.34-35).

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не виконуються зобов'язання за кредитним договором, тому стягнув визначену Банком заборгованість.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виникли правовідносини, стосовно виконання боржником зобов'язань по кредитному договору.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в строк зазначений в договорі, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за договором кредиту банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Нормами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача в частині підвищення відсоткової ставки за користування кредитними коштами, вважає їх такими, що заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1ст. 651 ЦК України зміна договору допускається тільки за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 3ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. ст.207,640 ЦК Українита уклали кредитний договір, у якому передбачили умови підвищення процентної ставки, то вони мають виконуватись і вважаються такими,що момент досягнення домовленості настав.

Як видно з умов укладеного договору, а саме заяви позичальника сторонами обумовлено 2,5% на місяць за користування кредитним коштами (а.с.8 заява на звороті).

Як видно з розрахунку заборгованості, наданого позивачем ПАТ КБ «Приватбанк», до 01 серпня 2014 року позивач нараховує відсотки за користування кредитними коштами не менше ніж 30% річних. Проте, з 01 вересня 2014 року відсоткова ставка збільшилася до 34,80 % річних, а з 01 квітня 2015 року - до 43,20 %. Доказів на підтвердження правомірності підвищення відсоткової ставки за користування кредитним коштами позивачем не надано. Як і не надано жодних узгоджених між сторонами домовленостей про її збільшення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для нарахування відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 34,80 % річних та 43,20% річних є неправомірним, тому розмір заборгованості за відсотками за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2017 року підлягає перерахунку та зменшенню до 30%. У зв'язку із чим, з огляду на розмір поточної та простроченої заборгованості в загальному обсязі 3552,69 грн. 30 % за 65 місяців (спірний період) становитимуть - 5773,62 грн. Отже, загальна заборгованість за відсотками в межах заявлених позовних вимог буде становити 5695,96 грн., виходячи з розрахунку (3552,69грн. / 100 * 30% / 12 міс. Х 65 міс.= 5773,62 грн. відсотки за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2017 року + 122,34 грн. - відсотки за період з 16.09.2013 року по 01 вересня 2014 року - 200 грн. сплачених відсотків 24.09. 2014 року).

З огляду на неправомірність нарахування позивачем за користування кредитними коштами заборгованості за підвищеною відсотковою ставкою 34,80 % річних та 43,20% річних, визначений позивачем розмір заборгованості за відсотками підлягає зменшенню.

Крім того, зменшенню підлягає стягнутий судом першої інстанції розмір комісії та пені, з 3000 грн. до 2100 грн., з огляду на наступне.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до розрахунку позивача розмір комісії та пені становить 3000 грн. та нарахована з 01.01.2014 року, однак, відповідно до вимог ч.2 ст. 258 ЦК України, розмір комісії та пені має бути визначений починаючи з 31.05.2017 року по 02 червня 2017 року та має становити 2100 грн.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування штрафу (фіксована частині) та штрафу (відсоткова складова), з огляду на наступне.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме п. 2.1.1.7.6 передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний уплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій.

Одночасно, п. 2.1.1.12.6.4. Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що в разі непогашення суми простроченого кредиту понад 210 днів позичальник сплачує банку пеню, яка розраховується по формулі встановленій в п.2.1.1.12.6.1.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

В даному випадку Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено одночасне застосування двох видів неустойки - штрафу і пені за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає неправомірним застосування банком двох видів відповідальності за порушення умов кредитного договору пені та штрафу.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не перевірено розрахунок заборгованості наданий позивачем в частині підвищеного розміру відсотків за користування кредитними коштами.

Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що позивачем порушені вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», та на те, що між сторонами не укладався договір споживчого кредиту, оскільки в даному випадку позивач по справі як на підставу задоволення позовних вимог посилався на вимоги ЦК України, а не на вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів».

Крім того слід зауважити, що кредитний договір укладений з ОСОБА_2 та позивачем по справі складається із Заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг.

При укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

В даному випадку відповідач, підписуючи Заяву Позичальника, приєднався до Умов надання банківських послуг, які є загальними та їх підписання позичальником не є обов'язковим.

Крім того, сплачуючи протягом тривалого часу заборгованість за кредитним договором, відповідач погоджувався з умовами його надання.

Також не можуть біти підставою для відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду із зазначеними позовними вимогами, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.ст. 252, 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як вбачається із виписки з карткового рахунку останні дії по сплаті заборгованості за кредитним договором відповідач вчинив 24.09.2014 року (а.с.63), після чого позивач 02.06.2017 року звернувся до суду, що свідчить про те, що позивачем не пропущено строків звернення до суду.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру заборгованості підлягає зміні, відповідно до положення п.п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України та зменшенню розміру заборгованості за відсотками, що в свою чергу призведе до зменшення розміру загальної заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір стягнутої із ОСОБА_4 на користь ПАТКБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.09.2013 року станом на 30 квітня 2017 року з 35664,88 грн. до 11517,28 грн., у зв'язку зі зменшенням заборгованості по процентам за користування кредитом з 26769,04 грн. до 5695,96 грн., зменшенням заборгованості з комісії та пені з 3000 грн. до 2100 грн. та безпідставним стягненням з відповідача на користь позивача штрафу (фіксована частині) та штрафу (відсоткова складова).

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду із позовом заявлені вимоги у розмірі 35664 грн. та сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, в обсязі 11517,28 грн., отже із відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 500 грн.

В іншій частині рішення суду має бути залишено залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383,386 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2018 року змінити, зменшивши розмір стягнутої із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.09.2013 року станом на 30 квітня 2017 року з 35664,88 грн. до 11517 (одинадцять тисяч п'ятсот сімнадцять) грн. 28 коп., яка складається: з заборгованості за кредитом - 3721 грн. 32, заборгованості по процентам за користування кредитом - 5695 грн. 96 коп., розміру заборгованості з комісії та пені - 2100 грн. та зменшити розмір стягнутого зі ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судового збору з 1600 грн. до 500 (п'ятсот) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: