ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/209/18 Справа № 212/5127/18 Суддя у 1-й інстанції - Зімін М.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакова В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянув у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 серпня 2018 року, яке ухвалено суддею Зіміним М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 серпня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком»), про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, посилаючись на отримання нею виробничої травми внаслідок нещасного випадку. Висновком МСЕК від 25.04.2018 року їй первинно було встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 15% без встановлення групи інвалідності.

Вважаючи, що у звязку з отриманою виробничою травмою їй завдано моральну шкоду, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком» моральну шкоду у розмірі 15 000 грн., а також витрати повязані з наданням правничої допомоги у розмірі 3 000 грн. Розгляд справи просила проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 липня 2018 року вирішено питання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 12 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 400 грн.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у розмірі 704,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що згідно матеріалів справи вина підприємства у настанні нещасного випадку з позивачем відсутня, оскільки відповідно до акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 27.02.2018року та акту проведення розслідування нещасного випадку від 27.02.2018 року, комісією встановлено , що основною причиною настання нещасного випадку є особиста необережність ОСОБА_2, супутні причини, а також технічні та організаційні причини відсутні.

Окрім того, на думку відповідача, судом не було встановлено, в чому полягає протиправність діяння відповідача, якими протиправними діями була заподіяна шкода позивачу, оскільки не була надана правова оцінка тим обставинам, що всі вимоги щодо створення на робочому місці ОСОБА_2 умов праці відповідно до нормативно правових актів були виконані та створені належні умови праці.

Також представник відповідача вважає, що обовязок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоровя, покладено на Фонд соціального страхування, а не на підприємство.

Зазначає про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є значно завищеним та не відповідає обставинам справи, окрім того, судом безпідставно стягнуто витрати на професійну правничу допомогу.

Наголошує на тому, що суд не вірно визначив розмір судового збору, який підлягає стягненню за рішенням суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працювала у період з 24.10.2001 року по 06.07.2018 року на посаді машиніста конвеєру 2 розряду на дробильно сортувальній фабриці ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (а.с.6-7).

Згідно медичного висновку МСЕК серія 12 ААА № 048444 від 25.04.2018 року ОСОБА_1 встановлено вперше 15% втрати професійної працездатності з 24.04.2018 року по 01.05.2019 року. Рекомендовано медикаментозне лікування, оперативне лікування (а.с.13).

Відповідно до Акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 27.02.2018 року ОСОБА_1 пересуваючись по майданчику до обладнання, оступилася, впала та під час падіння вдарилася правою рукою об металеву опорну балку, внаслідок чого травмувала 4-й палець правої кисті. Дана травма відноситься до категорії легких. Згідно зазначеного акту причиною настання нещасного випадку є особиста необережність ОСОБА_2, супутня причина відсутня (а.с.8-9).

Відповідно до виписного епікризу з медичної картки ОСОБА_1 з 21.02.2018 року по 20.03.2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня № 8ДОР» та останній 01.03.2018 року проведена операція 4-го пальця правої кисті (а.с.16).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 4 Закону України «Про охорону праці», ст. ст. 23, 1167 ЦК, ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обовязку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у звязку з отриманими нею на виробництві трудовим каліцтвом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи те, що у Рішенні Конституційного Суду № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями п.п. 1, 5, 9,10,11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпілі на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV.

Окрім того, Конституційний Суд України, вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Тому посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що обовязок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоровя покладено на Фонд соціального страхування, а не на підприємство, не ґрунтуються на законі та відхиляються колегією суддів.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 у зв'язку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами, у звязку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Так, позивач втратила 15 % працездатності без встановлення групи інвалідності, внаслідок чого їй доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також у звязку з отриманою травмою вона змушена лікуватись у стаціонарі, внаслідок чого вона була змушена звільнитись з роботи.

Окрім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, та відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Так, відповідно до розяснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Стягуючи з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 12000 грн., суд першої інстанції врахував характер отриманої травми, відсоток втрати нею професійної працездатності, стан здоровя потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках.

Не можна погодитися й з доводами апеляційної скарги щодо невірного розподілу судом судових витрат у справі, оскільки, вимога про стягнення моральної шкоди є немайновою та за подання позову в даній категорії справ судовий збір справляється зі фіксованою ставкою (пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), а не пропорційно до розміру суми грошового відшкодування моральної шкоди, заявленого позивачем.

Також не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Частинами 1-5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1, скориставшись своїм правом на захист, 17 липня 2018 року уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_3, згідно якого їй надана правнича допомога: надання консультації, підготовка справи до розгляду, складання позовної заяви (а.с.20).

Згідно акту приймання передачі правничої допомоги відповідно до умов договору ОСОБА_2 сплачено ОСОБА_3 винагороду в сумі 3 000 грн. (а.с.21, 23).

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2400 грн.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: