печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Стороженко С.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні ( в порядку загального позовного провадження) в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Держави в особі Державної казначейської служби України про стягнення грошових коштів, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено її розгляд. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями на підставі закінчення терміну повноважень та розпорядження керівника апарату Ліннік Н.В. № 451 від 29.08.2017 року головуючим суддею було визначено Цокол Л.І.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції.

Згідно п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Від позивача 26 січня 2018 року надійшла заява про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до розгляду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва 26 січня 2018 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Держави в особі Державної казначейської служби України про стягнення грошових коштів, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди, та призначити справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення грошових коштів, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди.

Свій позов мотивує тим, що в ході електронних торгів арештованим майном, продавцем якого виступив Драбівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, позивачем було придбано у власність трикімнатну квартиру та сплачено її вартість у повному обсязі. В подальшому рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 01.09.2016 року було визнано торги та їх результатів недійсними. Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 04.04.2017 року. Підставою для визнання торгів недійсними стало порушення вимог частин п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» електронні торги були проведені більше ніж через шість місяців з моменту підписання звіту про оцінку реалізованого майна. Тобто, причиною визнання торгів недійсними була винна протиправна поведінка Драбівського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, а тому відповідачем було безпідставно набуто грошові кошти у сумі 117 935,00 грн. У зв'язку з неможливістю реалізувати своє право власності на придбану квартиру, позивач також поніс втрати по найму житла. Враховуючи вищенаведене, позивач зазнав душевних страждань, які він оцінив розмірі 10% ціни квартири, що складає 11 793,50 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Державна казначейська служба України в судове засідання представника не направила, про час, дату та місце судового засідання була повідомлена вчасно і належним чином. В матеріалах справи наявні заперечення на позовну заяву представника Державної казначейської служби України Богуш М.П.. Згідно вказаних заперечень Державна казначейська служба України заперечує проти задоволення позовних вимог до казначейства в повному обсязі у зв'язку з їх недоведеністю, а справу просили слухати за відсутності представника.

Відповідач Драбівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області у судове засідання представника не направив згідно клопотання просили розгляд справи проводити у відсутність представника відділу у зв'язку з великим об'ємом роботи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з протоколу проведення електронних торгів № 58973 06.03.2015 року Відділом ДВС Драбівського РУЮ було реалізовано квартиру за адресою : АДРЕСА_1 за 117 935,00 грн. Переможцем торгів було визнано ОСОБА_1. Зазначене також підтверджується актом про реалізацію предмета іпотеки затвердженого Начальником відділу державної виконавчої служби Драбівського районного управління юстиції Власенко О.М. від 23 березня 2015 року.

В матеріалах справи наявне свідоцтво про право власності на майно, що складається з квартири АДРЕСА_1 №45 від 28 травня посвідчене державним нотаріусом С. В. Перкалюк.

01 вересня 2016 року в рамках справи № 692/617/15-ц Драбівським районним судом Черкаської області було визнано недійсними результати електронних торгів (протокол № 58973) з реалізації предмета іпотеки. Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 04 квітня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тобто цивільно-правовим наслідком визнання недійсним укладеного на торгах договору є реституція - повернення сторін договору до первісного стану.

Виходячи з аналізу нормативних актів, що визначають правову природу та процедуру реалізації майна на прилюдних торгах (ст.ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999 року, Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5), реалізація майна полягає у примусовому продажу майна боржника, на яке звернено стягнення, в ході проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження. Відчуження майна з прилюдних торгів є правочином, який укладається між продавцем - відділом ДВС в особі спеціалізованої організації, що організовує та проводить прилюдні торги на підставі договору з відділом ДВС, та покупцем - переможцем аукціону.

Як зазначено вище, за своїм правовим змістом проведення прилюдних торгів з наступним оформленням його результатів є по своїй правовій суті оформленням договірних відносин купівлі-продажу, тобто правочином, в якому продавцем виступає не власник виставленого на торги майна, а саме відповідний відділ виконавчої служби, що в межах закону здійснює свої повноваження по реалізації належного боржнику майна, тобто є стороною правочину.

Відповідно до п. 3.1 Тимчасового положення орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота.

Зважаючи на вищевикладене, вимога позивача про стягнення на його користь з Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 117 935,00 грн. в рахунок повернення отриманих від продажу нерухомого майна підлягає задоволенню.

Суд виходить з того, що позивачу не було повернуто сплачені ним грошові кошти до цього часу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, суд погоджується з розрахунком завданих матеріальних втрат від знецінення сплачених за квартиру грошових коштів внаслідок інфляційних процесів складає добуток сплаченої за квартиру суми коштів та сукупного індексу інфляції за період з березня 2015 року по грудень 2017 року наданий позивачем у заяві про збільшення розміру позовних вимог від 10 січня 2018 року, що підлягають стягненню.

117935,00 грн. х (110,8% х 114,0% х 102,2% х 100,4% х 99,0% х 99,2% х 102,3% х 98,7% х 102,0% х 100,7% х 100,9% х 99,6% х 101,0% х103,5% х 100,1% х 99,8% х 99,9% х 99,7% х 101,8% х 102,8% х 101,8% х 100,9% х 101,1% х 101,0% х 101,8% х 100,9% х 101,3% х 101,6% х 100,2% х 99,9% х 102,0% х 101,2% х 100,9% х 101,0%) - 117935,00 грн. = 80 903,11 грн.

Підпунктом 3.1. пункту 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 передбачено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

При цьому суд не знаходить достатніх підстав для вішкодування позивачу понесених витрат на винаймання житла, оскільки вказані витрати не є реальними збитаками позивача, які він поніс у зв'язку визнанням торгів недійсними.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач вважає, що неправомірними діями працівників Драбівського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області йому завдано моральної шкоди у зв'язку з тим, що він був позбавлений можливості реалізувати своє право власності на придбану квартиру, проте вимоги щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди були пред'явлені до держави Україна в особі Державної казначейської служби України.

Пунктом 28 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, під час виконання судових рішень у цивільних справах», вказує, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу необхідна наявність складу правопорушення, а саме:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

г) вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Суд погоджується з доводами Державної казначейської служби України, що Казначейство в межах позовних вимог прав та інтересів позивача не порушувало та не є учасником правовідносин щодо прилюдних торгів, а тому вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди до вказаного відповідача задоволенню не підлягають.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволені позовні вимоги суд встановив, що сума задоволених вимог складає 198838,11 грн., а тому судові витрати, що підлягають стягненню складають 1988, 38 грн.

Керуючись ст.ст. 23, 625, 1166 ЦК України, Постановою пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14, Постановою Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 ст.ст. 12,13,81,89,1421,264,265,268,272, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (вул. Шевченка, 11 смт. Драбів, 19800, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКППНОМЕР_1) 117 935, 00грн. в рахунок повернення безпідстано отриманих від продажу нерухомого майна та 80 903,11грн. інфляційних витрат, судові витрати в розмірі 1 988,38грн. В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд ( а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 28.08.2018.

Суддя Л.І.Цокол