Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 552/4588/16-ц

провадження № 61-22207св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2016 року у складі судді Самсонової О. А. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Дорош А. І., Абрамова П. С.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 1999 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки усіх видів заробітку, починаючи з 15 вересня 1999 року.

Постановою державного виконавця Державної виконавчої служби Октябрського районного управління юстиції м. Полтави Біленко Г. М. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі зазначеної постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 1999 року.

16 квітня 2007 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідач ухиляється від сплати аліментів, у зв'язку із чим станом на серпень 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 22 603 грн 08 коп.

На підставі викладеного позивач просила стягнути з нього неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 19 137 грн 82 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення аліментів за період з 01 лютого 2007 року по 22 серпня 2016 року у розмірі 19 137 грн 82 коп., судові витрати у розмірі 551 грн 20 коп., а всього стягнуто 19 689 грн 02 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер та підлягає виконанню щомісяця у певний строк. Неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правомірно погодився із наданим позивачем розрахунком пені за прострочення сплати аліменти, оскільки він узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6?2022цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2696цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 01 червня 2016 року у справі № 6?535цс16.

ОСОБА_2 у касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким зменшити розмір пені за прострочення сплати аліментів до 2 000 грн.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами попередніх інстанції не досліджено належним чином матеріали справи, не взято до уваги скрутне матеріальне становище відповідача та не перевірено період, за який підлягає стягненню пеня, у зв'язку із чим ухвалено незаконні судові рішення.

У червні 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просила залишити без змін оскаржувані судові рішення, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду цієї цивільної справи належним чином дослідили наявні в матеріалах справи докази, правильно встановили фактичні обставини справи та застосували норми матеріального і процесуального права, у зв'язку із чим ухвалили законні судові рішення. Доводи касаційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 1999 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки усіх видів заробітку, починаючи з 15 вересня 1999 року.

Постановою державного виконавця Державної виконавчої служби Октябрського районного управління юстиції м. Полтави Біленко Г. М. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого на підставі зазначеної постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 1999 року.

Згідно із довідкою-розрахунком Київського відділу державної служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України № 220816 заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 станом на серпень 2016 року становила 22 603 грн 08 коп.

Крім того, матеріали справи містять довідку-розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_2, у якій зазначено заборгованість по аліментам за кожен місяць у період з січня 2007 року по серпень 2016 року (а. с. 19-20).

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів має періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин та визначив норми матеріального права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і, врахувавши розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів за кожен місяць з урахуванням днів у місяці та встановивши період несплати аліментів, правильно розрахував суму пені, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2, та обґрунтовано задовольнив позов.

Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині неврахування майнового стану відповідача та не зменшення суми пені, яка підлягає стягненню з нього, є безпідставними, оскільки не доведені належними доказами, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк