Справа № 453/1097/17
№ провадження 2/453/111/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2018 року м. Сколе

Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Курницької В.Я.

за участі секретаря судового засідання Трембач М.М.,

в розгляді справи беруть участь:

відповідач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3,

представник третьої особи (Служби у справах дітей Сколівської РДА) ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, за участі третіх осіб Служби у справах дітей Сколівської РДА та Славської селищної ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернулась до Сколівського районного суду Львівської області з позовом до відповідачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що позивач є власником житлового будинку по вул. Устияновича, 99 у смт. Славське Сколівського району Львівської області. За даною адресою з 01.07.2014 року зареєстровані відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, котрі протягом двох років, у зазначеному житловому будинку за вказаною адресою не проживають, що документально підтверджується копією будинкової книги та актом обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_5 від 20.09.2017 року, складеного комісією Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, з якого вбачається, що відповідачі проживають постійно у житловому будинку № 5 по вул. Д. Галицького у смт. Славське Сколівського району Львівської області. Посилається на те, що реєстрація відповідачів у спірному житловому будинку перешкоджає позивачу вільно розпорядитися належним йому майном, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом, оскільки добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою відповідачі відмовляються. На підставі наведеного просить визнати ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим будинком по вул. Устияновича, 99 у смт. Славське Сколівського району Львівської області.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 09.10.2017 року у справі відкрито провадження, судове засідання призначено на 01.11.2017 року.

Розгляд справи відкладався на 14.11.2017 року, на 07.12.2017 року, на 20.12.2017 року.

Ухвалою Сколівського районного суду від 14.11.2017 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Службу у справах дітей Сколівської РДА та Славську селищну раду.

У зв'язку з набранням чинності 15.12.2017 року Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено у новій редакції, ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 20.12.2017 року розгляд справи вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження.

Розгляд справи відкладався на 30.01.2018 року, 12.02.2018 року, 12.03.2018 року, 03.04.2018 року, 21.05.2018 року, 20.0.2018 року, 11.07.2018 року та 20.07.2018 року.

У відзиві на позовну заяву від 25.01.2018 року відповідачі проти доводів, викладених у позовній заяві заперечили, послалися на те, що з 2011 року вони, а також малолітня ОСОБА_7, яка є онукою позивача, проживали у приміщенні літньої кухні у домоволодінні за адресою: вул. Устияновича, 99 у смт. Славське Сколівського району Львівської області, в якому з липня 2014 року були зареєстровані з дозволу вітчима, який помер 28.08.2014 року. У даному приміщенні, як посилаються відповідачі, ними власним коштом зроблено ремонт, ними ж оплачувались комунальні послуги. Після народження онуки позивача остання відмовилась надавати будинкову книгу для реєстрації дитини, відтак, малолітня ОСОБА_7 на даний час ніде не зареєстрована. Зазначають, що за вказаною адресою вони фактично не проживають з 15 жовтня 2016 року, коли позивач вимкнула їм світло та фактично вигнала з дому, в результаті чого вони вимушені знімати житло. На підставі наведеного зазначають про поважність причин їх відсутності у вказаному житлі та просять в задоволенні позову ОСОБА_5 до них відмовити.

25.01.2018 року відповідачами подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_5 про вселення, яку ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від від 11.07.2018 року повернено на підставі п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України у звязку із відкликанням зустрічної позовної заяви.

Крім того, у поданій до суду заяві від 11.07.2018 року відповідачі визнали позовні вимоги та зобовязалися добровільно знятись з реєстрації до 20.07.2018 року.

20.07.2018 року відповідачами: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 подано заяву про визнання позову, просять ухвалити у справі відповідне рішення.

В судовому засіданні 20.07.2018 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заяву про визнання позову підтримали.

Представник Служби у справах дітей Сколівської РДА проти визнання відповідачами позову заперечив з мотивів недопущення порушення житлових прав неповнолітнього, яким є ОСОБА_6

Позивач та представник позивача в засідання суду 20.07.2018 року не зявилися, подали заяву від 20.07.2018 року про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали, просили ухвалити рішення з урахуванням поданої відповідачами заяви про визнання позовних вимог.

Третя особа - Славська селищна рада - явки повноважного представника в судове засідання не забезпечила, причин неявки до відома суду не довела.

Заслухавши пояснення відповідачів, представника відповідачів, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається з долучених позивачем до матеріалів справи належних документальних доказів, а саме копією будинкової книги (а.с. 15-16), відповідачі з 01.07.2014 року зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

З акту обстеження житлово-побутових умов гр. ОСОБА_5 від 20.09.2017 року, складеного комісією Славської селищної ради Сколівського району Львівської області в складі заступника селищного голови з питань діяльності виконавчого органу ОСОБА_8, секретаря селищної ради ОСОБА_9, депутата округу ОСОБА_10, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 17), вбачається, що дочка позивача ОСОБА_1, чоловік дочки ОСОБА_2, внук ОСОБА_6 на час проведення обстеження у житловому будинку по вул. Устияновича, 99 в смт. Славське фактично не проживають. Гр. ОСОБА_1 разом із сімєю винаймає житло в житловому будинку по вул. Д.Галицького, 5 в смт. Славське Сколівського району Львівської області, в якому фактично і проживають.

Обставини щодо постійного проживання за вказаною в зазначеному акті адресою відповідачами не заперечувались.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IVсуди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В свою чергу, в силу ст. 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (ст.19 закону України «Про міжнародні договори» від 29.06.2004 року, ст. 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (п. 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням охоплюється ст. 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.

Окремо суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності (рішення Європейського Суду у справі «ОСОБА_11 проти України»).

Враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідачів в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.

Таким чином, втручання держави є порушенням ст. 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у п. 2 ст. 8 Конвенції, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (п. 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, в даній ситуації втручання у право відповідачів здійснюється на підставіст. 405 ЦК України, оскільки виходячи із матеріалів справи відповідачі є членами сім'ї власника житла (позивача).

Втручання у право відповідачів здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений п. 2 ст.8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».

Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірний будинок має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями, в якому регулюєтьсяглавою 6 ЖКУкраїни та відповідними нормамиЦК України.

Відповідачі є дочкою, зятем та та онуком позивача і проживали в будинку, як члени його сім'ї, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.

Відповідно до ст. 14 ЦКУкраїни цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

Виходячи зі змісту частини першоїст. 317 ЦК України, проживання у будинку, що є об'єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об'єктом власності.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Проте, як було зазначено вище, відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 цієї ж статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідачами не заперечується, що вони станом на час винесення рішення не проживають в спірному будинку понад 1 рік, а саме з 15.10.2016 року.

Суд оцінює критично акт обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_5 від 20.09.2017 року, складений комісією Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, на який посилається позивач як на доказ не проживання відповідачів у спірному приміщенні понад один рік, оскільки з вказаного акту вбачається лише те, що відповідачі станом на час складення такого в зазначеному приміщенні не проживали, однак, не вбачається тривалість їх відсутності у ньому, як не вбачається і тривалість їх проживання в житловому будинку по вул. Д.Галицького, 5 в смт. Славське Сколівського району Львівської області.

В той же час, беручи до уваги визнання відповідачами позову в порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України, а також те, що таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за доцільне задоволити позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, за участі третіх осіб Служби у справах дітей Сколівської РДА та Славської селищної ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

Щодо заперечень третьої особи Служби у справах дітей Сколівської РДА - проти визнання відповідачами позову з мотивів недопущення порушення житлових прав неповнолітнього, яким є ОСОБА_6, то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, однією із засад цивільного судочинства визначено диспозитивність.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Право відповідача визнати позов на будь-якій стадії судового процесу передбачено п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, ч. 1 ст. 206 ЦПК України.

На думку суду, заперечення третьої особи проти визнання відповідачами позову є втручанням у їх процесуальні права та порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Щодо недопущення порушення житлових прав неповнолітного ОСОБА_6, то суд звертає увагу на таке.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як вбачається з Акту обстеження сімї, складеного на вимогу суду комісією у складі начальника Служби у справах дітей Сколівської РДА ОСОБА_12, головного спеціаліста цієї служби ОСОБА_4 та юриста Славської селищної ради ОСОБА_13, 24.01.2018 року, який міститься в матеріалах справи (а.с. 108), відповідачі мають інше місце проживання, а саме житло, яке вони винаймають у смт. Славське Сколівського району Львівської області по вул. Д.Галицького, 5, а відтак, суд вважає, що такі вправі визнати позов, обравши собі інше місце проживання, в тому числі, в силу положень ч. 2 ст. 29 ЦК України, і неповнолітній ОСОБА_6, як такий, що досяг 14 років.

Крім того, суд бере до уваги і те, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є законними представниками відповідача ОСОБА_6, а відтак, визнання ними позову та відсутність у них заперечень щодо визнання такого їх сином, на думку суду, свідчить про відсутність порушення прав неповнолітнього внаслідок таких дій.

Беручи до уваги наведене, а також те, що відповідачі не є власниками житла, в якому проживає позивач, суд дійшов висновку, що визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ними житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».

Таким чином, зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, за участі третіх осіб Служби у справах дітей Сколівської РДА та Славської селищної ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір слід покласти на повнолітніх відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, за участі третіх осіб Служби у справах дітей Сколівської РДА та Славської селищної ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - задоволити.

Визнати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим будинком по вул. Устияновича, 99 у смт. Славське Сколівського району Львівської області.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН № НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН № НОМЕР_2, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН № НОМЕР_3, 640 (шістсот сорок гривень) 00 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН № НОМЕР_3, зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_6;

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН № НОМЕР_1, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_6, фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_7;

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН № НОМЕР_2, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_6, фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_7;

Відповідач: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН № НОМЕР_4, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_6, фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_7.

Третя особа: Служба у справах дітей Сколівської РДА, юридична адреса:вул. Майдан Незалежності, 1, м. Сколе Львівської області, 82600;

Третя особа: Славська селищна рада, юридична адреса:вул. Івасюка, 10, смт. Славське Сколівського району Львівської області, 82660.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 24.07.2018 року.

Суддя Сколівського районного

суду Львівської області ОСОБА_14