АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року

м. Рівне

Справа № 562/39/15-ц

Провадження № 22-ц/787/1050/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Кушнір О.Г.

Рішення ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області

Повний текст рішення складено 12 квітня 2018 року

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання Тхоревський С.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У поданій в січні 2015 року заяві позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять стягнути з відповідача ОСОБА_4 по 200 грн. в рахунок відшкодування завданої їм матеріальної шкоди та моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та 18000 грн. відповідно, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликаються на те, що 27 квітня 2014 року позивачі та ОСОБА_2 прогулювалися по центру с.Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області поблизу магазину «Діана», де замітили автомобіль «Рено Майстер», у якому знаходився ОСОБА_4 На привітання ОСОБА_2 гаслом «Слава Україні» ОСОБА_4 відреагував неадекватно та агресивно, вийшов з автомобіля та намагався вдарити, вдаривши рукою йому в обличчя та в руку, а третій удар прийшовся у повітря, що вивело останнього з рівноваги і він впав. Зрозумівши, що ОСОБА_4 перебуває у стані алкогольного сп'яніння, він порадив йому заспокоїтись і йти додому, інакше пригрозив викликати ДАІ. У цю мить до нього підійшов брат ОСОБА_2 і вони пішли по вулиці Шкільній у напрямку річки, а ОСОБА_4 сів за кермо автомобіля і почав наздоганяти їх, спрямовуючи автомобіль прямо на них. Однак вони відстрибнули, а ОСОБА_4 у кінці вулиці розвернувся і знову почав рух на них. Він вирішив зупинити небезпечного водія, обабіч підняв камінь, який продемонстрував ОСОБА_4 та правою рукою намагався зупинити, однак останній тільки додав швидкості. Коли автомобіль був приблизно на відстані 3-5метри, він підкинув камінь вгору і автомобіль налетів на камінь та зупинився. У цей час підійшов ОСОБА_3, під'їхали працівники міліції. У той час як ОСОБА_3 оглядав колесо автомобіля, до нього підійшов ОСОБА_4 та наніс йому удар рукою по голові. По даному факту було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України, яке закрито у зв'язку з відмовою від обвинувачення. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 позивачам заподіяно матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на придбання лікувальних засобів, а також моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вони зазнали у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача.

У поданій в лютому 2015 року зустрічній позовній заяві відповідач ОСОБА_4 просить стягнути з ОСОБА_2 1000 грн. в рахунок відшкодування завданої йому матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх зустрічних вимог ОСОБА_4 покликається на те, що 27 квітня 2014 року близько 19 години 30 хвилин поблизу магазину «Діана» по вул. Шосова у с. Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області ОСОБА_2 наніс йому два удари кулаком рук в обличчя та два удари ногами по тулубу, чим заподіяв легкі тілесні ушкодження. По даному факту було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України, яке закрито у зв'язку з відмовою від обвинувачення. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 йому завдано матеріальну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2018 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди задоволено частково : стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі по 1500 грн. кожному; стягнуто з ОСОБА_4 у дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. У решті вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задоволено частково : стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1500 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. У решті вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції, щодо визначення розміру моральної шкоди, завданої позивачем за первісним позовом, а також про стягнення коштів з ОСОБА_2 за зустрічним позовом вважають незаконним та необґрунтованим, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Зазначають про те, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини, разом з тим, дано цим обставинам неправильну правову оцінку та в явно заниженому розмірі стягнув на користь позивачів моральну шкоду, завдану протиправними діяннями ОСОБА_4 Та вважають, що в суду першої інстанції були всі правові та фактичні підстави для задоволення їх позовних вимог в зазначеному в позовній заяві розмірі.

Щодо безпідставності зустрічного позову ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, зазначають про те, що ОСОБА_4 не надано, а судом не добуто належних та достовірних доказів, що стверджували б факт нанесення ОСОБА_2 ударів ОСОБА_4

На підставі викладеного, просили змінити рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2018 року та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 20000 грн., а на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 18000 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує на те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. Вказує на те, що як на підставу зміни судового рішення апелянти покликаються на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, при цьому не вказують, які саме висновки суду та яким обставинам не відповідають. Вважає. що їх позиція зводиться до опису подій, що відбулися між ним та апелянтами 27 квітня 2014 року, близько 19 год. 30 хв. поблизу магазину "Діана" по вул. Шосова у с. Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області.

Зазначає про те, що й решта тверджень викладених в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу та не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки враховані при вирішенні спору. Сума грошового відшкодування моральної шкоди визначена з огляду на встановлені обставини справи.

На підставі викладеного, просив залишити рішення Здолбунівського районного суду від 03 квітня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явились та причин неявки не повідомили, тому колегія суддів вважає за можливе продовжити розгляд за їх відсутності.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі по 200 грн. та зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1000 грн. не оскаржене, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції із матеріалів кримінальної справи №562/1522/14-квстановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обвинувачували ОСОБА_4 у тому, що останній 27 квітня 2014 року близько 20.00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння по вул. Шкільна у с. Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області, під час суперечки з ними умисно наніс ОСОБА_3 один удар кулаком в область лівої частини нижньої щелепи, а ОСОБА_2 два удари кулаком правої руки в ту же область, чим завдав останнім тілесні ушкодження у вигляді припухлості м'яких тканин в нижній щелепі зліва, які згідно висновків судово-медичної експертизи №145 та №146 від 28 квітня 2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2014 року, що набрала законної сили, вказане кримінальне провадження №0000323 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, було закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку із відмовою потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від обвинувачення.

ОСОБА_4 щодо закриття кримінального провадження з указаних нереабілітуючих підстав не заперечував, не наполягав на розгляді справи по суті та виправдання його через недоведеність вчинення ним цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено рішення лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також з оглянутих судом матеріалів кримінальної справи №562/1526/14-к вбачається, що ОСОБА_2 обвинувачувався у тому, що 27 квітня 2014 року близько 19.30 годині, перебуваючи на дорозі біля магазину "Діана" по вул. Шосова в с. Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області, під час суперечки із ОСОБА_4 умисно наніс останньому два удари кулаками рук в обличчя та два удари ногами по тулубу, внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній та нижній повіках лівого ока, на верхній повіці правого ока, забою м'яких тканин обличчя, забою грудної клітки справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи №148 від 30 квітня 2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2014 року, що набрала законної сили, вказане кримінальне провадження №0000320 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, було закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку із відмовою потерпілого ОСОБА_4 від обвинувачення (а.с.14)

ОСОБА_2 щодо закриття кримінального провадження з указаних нереабілітуючих підстав не заперечував, не наполягав на розгляді справи по суті та виправдання його через недоведеність вчинення ним цього кримінального правопорушення.

Досліджені судом докази в їх сукупності повністю підтверджують обставини події та заподіяння позивачам діями відповідачів легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім передбачених цією статтею випадків.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

З роз'яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вимоги позивачів про стягнення на їх користь моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вони зазнали у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких зазнали у зв'язку з протиправною поведінкою щодо них з огляду на їх характер та обсяг перенесених ними фізичних та душевних страждань, є обґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги за первісним та за зустрічним позовом щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про явно занижений розмір стягнення на їх користь завданої протиправними діяннями ОСОБА_4 моральної шкоди, то вони не підлягають до задоволення, оскільки були предметом оцінки судом першої інстанції, спростовуються встановленими судом обставинами, підставами позову та зводяться лише до переоцінки доказів.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставність зустрічного позову ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди з підстав ненадання ОСОБА_4 належних та достовірних доказів, що стверджували б факт нанесення ОСОБА_2 ударів ОСОБА_4, оскільки такі докази були предметом дослідження в суді першої інстанції, зокрема це матеріали кримінальних проваджень, а саме наявні в них висновки судово-медичних експертиз.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.В. Хилевич

С.С. Шимків