Справа № 450/130/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/2020/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м.Львів

Справа № 450/130/15-ц

Провадження № 22-ц/783/2020/18

Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «ВіЕсБанк»

на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області, постановлену у м. Пустомити 7 травня 2018 року (суддя Данилів Є.О.)

у справі

за позовом ПАТ «ВіЕсБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення заборгованості, -

встановив:

23 січня 2015 року ПАТ «ВіЕсБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, про стягнення заборгованості.

2 травня 2018 року позивач звернувся з заявою про забезпечення позову, просить накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,09 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 57,2 кв.м, (житлова площа 15,00 кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 256,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 загальною площею 256,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6; нежитлову будівлю (котельня АДРЕСА_7; об'єкт незавершеного будівництва (58% готовності) та земельну ділянкуАДРЕСА_7 та належить ОСОБА_6

Заява мотивована тим, що відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов'язань за кредитним договором та договорами поруки, недобросовісно користуються своїми процесуальними правами, умисно затягуючи розгляд справи щодо стягнення заборгованості, не здійснюють виконання зобов'язань за договором щодо погашення суми боргу, процентів за користування кредитом. Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 належить вищевказане майно. Зазначає, що майно яке перебуває в іпотеці, повністю не погасить заборгованість. У зв'язку із тимчасовою дією мораторію стягнення не може бути звернуто на передане в іпотеку майно.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 7 травня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Ухвалу суду оскаржує ПАТ «ВіЕсБанк». Проситьскасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову. Зазначає, що відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов'язань за кредитним договором та договорами поруки. Зазначає, що для забезпечення виконання можливого рішення суду необхідним є застосування забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Встановлено, що між сторонами існує спір простягнення боргу.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред»явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Встановлено, що ціна позову складає 135 712, 37 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з наступного.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № КБ 50829 від 14 липня 2008 року укладено договір іпотеки від 15 липня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 3864, з подальшими змінами, згідно якого предметом іпотеки є: земельна ділянка площею 0,0526 га, кадастровий № НОМЕР_4, розташована на АДРЕСА_8; 0,1215 га кадастровий № НОМЕР_5, розташована на території Конопницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області; житловий будинок на АДРЕСА_8.

Згідно звіту про незалежну оцінку, вартість земельної ділянки площею 0,0526 га кадастровий № НОМЕР_4, розташованої на АДРЕСА_8; 0,1215 га, кадастровий № НОМЕР_5 розташованої на території АДРЕСА_9 складає 3 539 046 грн.

Суд виходив з того, що вартість переданого в іпотеку позивачеві майна забезпечує виконання боргових зобов'язань в розмірі 135 699,61 доларів США за курсом НБУ станом на 17 квітня 2018 року.

Ці висновки суду не спростовані доводами апеляційної скарги.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що потреби в арешті зазначеного майна відповідача немає. Арешт, крім іншого, позбавляє права відповідача на розпорядження даним майном, що суперечить ст. 41 Конституції України, та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Суд виходив з того, що не є обґрунтованим покликання представника позивача на ту обставину, що житловий будинок АДРЕСА_10 Львівської області підпадає під дію Закону України «Про мораторій».

Окрім того, у справі відсутні відомості про те. Що вид забезпечення позову, який просить застосувани позивач є спів мірним із позовними вимогами.

На підставі наведеного, суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні клопотання представника позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Ухвала суду прийнята з додержанням норм процесуального права.

Керуючись: п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» відхилити.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 7 травня 2018 року залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 4 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді