Справа № 587/1844/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року Сумський районний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Черних О.М.
з участю секретаря судового засідання Скрипка Соіна О.О.
Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4, посвідченого 02 березня 2017 року секретарем виконкому Кровненської сільської ради та зареєстрованим за №33. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 14 березня 2017 року помер її батько, вона прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в установлений законом шестимісячний термін звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом та заповітом. Проте постановою нотаріуса ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на ? частки земельних ділянок наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7665 га, 0,1535 га, 0,0745 га , які знаходяться на території Кровненської сільської ради Сумського району Сумської області. Відмовлено і ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на ? спадкового майна за законом після смерті ОСОБА_4, у звязку з наявністю заповіту на імя ОСОБА_2 Вважає складений заповіт незаконним та таким, що порушує її права спадкоємиці, оскільки на її думку заповіт складено з порушенням чинного законодавства, а саме: заповіт не містить часу його складання, відсутні дані про годину і хвилини складання заповіту, заповіт не прочитаний заповідачем уголос, заповідач до підписання заповіту не написав власноруч, що ним прочитаний заповіт у голос, посвідчу вальний напис на заповіті не відповідає за своїм змістом посвідчу вальному напису на заповіті, записаному зі слів заповідача. За таких підстав ОСОБА_1 вважає, що вона має право на спадкування за законом після смерті свого батька, як спадкоємець першої черги.
В судове засідання позивач та її представник не зявились, направили заяву в якій позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився про час і місце розгляду повідомлений належним чином, направив заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився про час і місце розгляду повідомлений належним чином, направив суду заяву в якій не заперечував проти задоволення позову.
Третя особа Сумська районна державна нотаріальна контора Сумської області направила суду заяву , якій просила справу слухати у відсутність їх представника.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 02 березня 2017 року на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно якого земельну ділянку 1,9946 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Кровненської сільської ради Сумського району, Сумської області, і належить йому на підставі Державного акту на право власності на землю серія СМ № 051072 заповів своєму онуку ОСОБА_2. Вказаний заповіт посвідчений секретарем Кровненської сільської ради ОСОБА_5 за реєстровим № 33 (а.с. 24).
14 березня 2017 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 20 березня 2017 року (а.с. 12).
Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина.
Як вбачається зі спадкової справи спадщину прийняли спадкоємці ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Проте постановами державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 01.12.2017 року та 12.07.2018 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на ? частки земельних ділянок та ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на ? спадкового майна за законом після смерті ОСОБА_4, у звязку з наявністю заповіту на імя ОСОБА_2
Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, що визначено ст.1233 ЦК України.
Статтею 1234 Цивільного кодексу України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Крім того, ст.1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.1251 ЦК України визначено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.
Частиною 1 статті 1257 Цивільного кодексу України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
Крім того, у ст.41 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування; нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування.
Заповіт є одностороннім правочином а тому повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких ж необхідним для чинності правочину.
Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом МЮУ №3306/5 від 11.11.2011 року, перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначений ст.37 Закону України «Про нотаріат». Нотаріальні дії вчиняються в приміщені органів місцевого самоврядування. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247,1251 ЦК України. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складання заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.
Частинами 1 та 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог закону щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), пятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України, а згідно ч. 2 цієї статті, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, але у випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним.
Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.
Таким чином, суд приходить до висновку, що заповіт, посвідчений секретарем Кровненської сільської ради ОСОБА_5 за реєстровим № 33, складений з порушенням діючого законодавства, а це є підставою для визнання заповіту недійсним.
Керуючись ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265, 268 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 ( вул. Гірська, буд. 31, с. Кровне, Сумського району, Сумської області) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1), треті особи: ОСОБА_3 ( вул. 1-ша Північна, буд. 11, м. Суми) та Сумська районна державна нотаріальна контора Сумської області про визнання заповіту недійсним - задовольнити.
Визнати недійсним заповіт ОСОБА_8, посвідченого секретарем Кровненської сільської ради ОСОБА_5 за реєстровим № 33.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних