КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 760/134508/15-ц Головуючий у суді першої інстанції: Калініченко О.Б.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1526/2018 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду опубліковано в газеті «Голос України» від 03.10.2018 № 185 (6940).

Ухвалою апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до провадження Київського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Волошиної В.М., суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

З матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 було укладено комплексний договір № 2/1616809 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 52 000,00 грн. строком на 48 місяців з 12 серпня 2013 року по 11 серпня 2017 року на споживчі потреби зі сплатою 7 процентів річних та щомісячну комісійну винагороду у розмірі 1,80% в місяць від суми кредиту.

31 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 2/1616809 від 12 серпня 2013 року. В подальшому, відповідно до укладеного договору купівлі-продажу права вимоги № 14/УБК-14 від 02 квітня 2014 року первісний кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» відступив за плату, а новий кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» набув право вимоги за кредитними зобов'язаннями, в тому числі за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_3.

Новий кредитор звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що позичальник не виконує належно зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого станом на 07 квітня 2014 року утворилась заборгованість за кредитом у сумі 73 002,51 грн., а тому просив достроково стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, що залишилася у розмірі 46 265,73 грн., а також заборгованість за процентами за період з 25 березня 2014 року по 07 квітня 2014 року у розмірі 1 134,94 грн.; заборгованості по комісії - 3 744,00 грн.; пені за прострочення сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійної винагороди за період з 07 серпня 2014 року по 20 липня 2015 року - 19 874, 96 грн.; штрафу у розмірі 1% від суми кредиту згідно пункту 3.2. кредитного договору - 520,00 грн., а також 3% річних від простроченої суми за період з 07 серпня 2014 року по 20 липня 2015 року у розмірі 1 462,88 грн.

Заочним рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 листопада 2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» заборгованість станом на 20 липня 2015 року за комплексним договором № 2/1616809 від 12 серпня 2013 року у розмірі 73 002,51 грн.. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» витрати по оплаті судового збору у розмірі 730,03 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 30 березня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу в загальному порядку.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» відмовити, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не враховано, що вона згідно п. 2 ст. 517 не отримала доказів на підтвердження заміни первісного кредитора ПАТ «Креді Агріколь Банк» у комплексному договорі від 13 серпня 2013 року до нового кредитора ТОВ «Купер Прайс», а потім його заміну на кредитора ТОВ «Українська боргова компанія». Виконувати свій обов'язок відповідно до укладеного договору перед ПАТ «Креді Агріколь Банк», як первісному кредитору, не виявилось можливим, оскільки банк порушив вимоги статті 613 ЦК України. Сума боргу, яка заявлена позивачем не відповідає дійсності та не підтверджена належними доказами. Просила врахувати, що вона у відповідності до умов договору сплачувала кредит та погасила 14 200,00 грн. Відносно нарахованих сум пені, відсотків, штрафу у сумі 21 857,84 грн. зазначила про те, що в силу статті 612, 613 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора і боржник не сплачує проценти за час прострочення кредитора, а тому позивач не мав права нараховувати зазначені суми штрафних санкцій.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутність.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України ( в редакції, чинній на момент ухвалення рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 було укладено комплексний договір № 2/1616809 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 52 000,00 грн. строком на 48 місяців з 12 серпня 2013 року по 11 серпня 2017 року на споживчі потреби зі сплатою 7 процентів річних та щомісячну комісійну винагороду у розмірі 1,80% в місяць від суми кредиту.

Позичальник зобов'язувався сплачувати платежі за кредитом щомісячно до 12 числа кожного місяця згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором. Повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту - пункт 1.2. договору. З метою обслуговування кредиту банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості - пункт 2.1. договору.

Відповідно до графіку погашення заборгованості (додаток № 1 до договору) щомісячний платіж є ануїтетним в сумі 2 181,20 грн. та складається із строкової частини кредиту, процентів та комісійної винагороди (а.с. 9 том 1).

Згідно з пунктом 3.1. умов договору у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою, згідно умов договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченої заборгованості за договором за кожний день прострочення платежу.

У разі порушення позичальником без поважних причин, вимог п.п. 2.2.2.-2.2.9. Правил позичальник зобов?язаний сплатити банку штраф у розмірі 1 відсоток від суми кредиту за кожний випадок порушення - пункт 3.2. договору.

Факт укладання договору на умовах, передбачених комплексним договором № 2/1616809 від 12 серпня 2013 року, та надання по ньому коштів відповідачу у зазначеній в договорі сумі визнано відповідачем та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 24 том 1).

Розрахунок заборгованості та надані відповідачем копії квитанцій свідчать про те, що відповідачем ОСОБА_4. здійснювалось виконання кредитного зобов?язання у період з 13 вересня 2013 року по 24 березня 2014 року. На виконання кредитного договору в частині погашення суми кредиту останній платіж здійснено відповідачем 12 лютого 2014 року, в частині нарахованих процентів за користування кредитом та комісії - 24 березня 2014 року (а.с. 52, 95-101 том 2).

Із долучених до матеріалів справи договорів відступлення прав вимог вбачається, що 31 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Креді АгрікольБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» укладено договір відступлення права вимоги № 03/14-ІІІ за кредитним договором № 2/1616809 від 12 серпня 2013 року. В подальшому, відповідно до укладеного договору відступлення прав № 14/УБК-14 від 02 квітня 2014 року первісний кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» відступив, а новий кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» (позивач у справі) набув право вимоги за кредитними зобов'язаннями, в тому числі за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_3 (а.с. 13-17, 18-22 том 1).

Про зміну кредитора у зобов?язані відповідач ОСОБА_3 повідомлялась як Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк», так і новим кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» (а.с. 23, 87, 88, 92, 94).

Із наданого позивачем додатку № 1 від 07 липня 2014 року до договору відступлення прав вимоги № 14/УБК-14 від 02 квітня 2014 року вбачається, що загальна сума заборгованості (тіло, проценти, комісія) позичальника ОСОБА_3 перед новим кредитором становить розмір 51 144,67 грн. (а.с. 16 том 1).

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відповідно до укладених договорів про відступлення прав вимоги № 03/14-ІІІ від 31 березня 2014 року та від 02 квітня 2014 року № № 14/УБК-14 в порядку, обсязі та на умовах, визначених даними договорами, ПАТ «Креді АгрікольБанк» передало (відступило) ТОВ «Купер Прайс», а ТОВ «Купер Прайс» відступило ТОВ «Українська боргова компанія» (позивач у справі) права вимоги за кредитним договором, внаслідок чого ТОВ «Українська боргова компанія» замінює ПАТ «Креді Агріколь Банк» як кредитора (стає новим кредитором), у тому числі права вимоги за зобов'язанням відповідача ОСОБА_3 з правом вимоги повного належного виконання обов'язків останньої за кредитним договором № 2/1616809 від 12 серпня 2013 року.

Пред?являючи 05 серпня 2015 року позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2/1616809 від 12 серпня 2013 року, новий кредитор посилався на те, що позичальник після заміни кредитора у зобов'язанні належним чином не виконувала своїх зобов?язань за кредитним договором, перестала виконувати щомісячні зобов?язання з погашення кредиту, зі сплати процентів та комісії.

Станом на 07 квітня 2014 року заборгованість відповідача перед ТОВ «Українська боргова компанія» за кредитом становить суму 73 002,51 грн., з яких 46 265,73 грн. залишок заборгованості за кредитом, 1 134,94 грн. - заборгованість за процентами за період з 25 березня 2014 року по 07 квітня 2014 року, 3 744,00 грн. - заборгованості по комісії, а також штрафні санкції, визначені законом та договором: пеня за прострочення сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійної винагороди за період з 07 серпня 2014 року по 20 липня 2015 року у розмірі 19 874, 96 грн.; штраф у розмірі 1% від суми кредиту згідно пункту 3.2. кредитного договору - 520,00 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 07 серпня 2014 року по 20 липня 2015 року у розмірі 1 462,88 грн.

Доказів погашення заборгованості після передачі (02 квітня 2014 року) права вимоги за кредитним договором, як первинному так і новому кредитору матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Поданий позивачем детальний розрахунок, колегія суддів визнає належним та допустимим письмовим доказом на підтвердження заборгованості позичальника перед новим кредитором, в ньому зазначено як розмір виданого кредиту, так і суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов?язання та періоди і суми виникнення заборгованості. Із змістом розрахунку відповідач ОСОБА_3 ознайомлена, доказів погашення заборгованості після передачі (02 квітня 2014 року) права вимоги за кредитним договором, як первинному так і новому кредитору відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Встановленні фактичні обставини у справі на підставі поданих учасниками справ доказів, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, свідчать про те, що позичальник ОСОБА_3 згідно кредитного договору № 2/1616809 від 12 серпня 2013 року взяті на себе зобов'язання не виконала, у передбачений в договорі термін грошові кошти не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За таких обставин, колегій суддів дійшла висновку про те, що новий кредитор ТОВ «Українська боргова компанія» відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, що залишилася у розмірі 46 265,73 грн. та проценти за користування кредитом відповідно до заявлених вимог за період з 25 березня 2014 року по 07 квітня 2014 року у розмірі 1 134,94 грн. В цій частині вимоги позивача є доведеними та підлягають задоволенню.

В частині, що стосуються стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 3 744,00 грн., вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

За умовами укладеного договору № 2/1616809 від 12 серпня 2013 року банк надав позичальник на споживчі потреби суму кредиту, а останній зобов'язувався сплачувати щомісячні платежі, до складу яких включено щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,80% в місяць від суми кредиту - пункт 1.1., 1.3.2.

Згідно з положенням абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб.

Як вбачається із змісту укладеного кредитного договору за обслуговування кредитної заборгованості встановлюється плата у вигляді комісійної винагороди у розмірі 1,80% від суми кредиту, яка сплачується позичальником щомісячно - п. 1.3.2., графік платежу.

Встановлена кредитором у договорі комісія за обслуговування кредитної заборгованості не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону «Про захист прав споживачів».

Таким чином, банком нарахована плата за послугу, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника, що є незаконним. Такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Українська боргова компанія» в частині стягнення простроченої комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 3 744,00 грн.

Вирішуючи вимоги в частині стягнення пені за невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк, колегія суддів керується пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України, за положеннями якої в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Згідно з пунктом 3.1. умов кредитного договору сторонами визначено, що у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою, згідно умов договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченої заборгованості за договором за кожний день прострочення платежу.

Обставини прострочення строку сплати платежів позичальником, окрім комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3 744,00 грн., знайшли підтвердження у ході розгляду справи. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня, обчислена за період з 07 серпня 2014 року по 20 липня 2015 року, лише за прострочення сплати кредиту та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18 420,03 грн. В частині нарахованої пені на суму простроченої заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості вимога позивача не підлягає задоволенню, оскільки нікчемна умова договору не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони.

Також підлягає частковому задоволенню вимога позивача щодо стягнення 3% річних від простроченої суми. Як встановлено колегією суддів, що прострочена сума становить розмір 47 400,67 грн. та складається із заборгованість по кредиту, що залишилася у розмірі 46 265,73 грн. та заборгованості за процентами 1 134,94 грн.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів.

Нарахуванні 3 % річних на прострочену суму 47 400,67 грн. за період з 07 серпня 2014 року по 20 липня 2015 року складають розмір 1 355,79 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. В частині обчислених 3 % річних на суму простроченої заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості вимога позивача не підлягає задоволенню, оскільки нікчемна умова договору не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони.

Аналізуючи вимоги позивача в частині стягнення штрафу у розмірі 520,00 грн. згідно пункту 3.2. кредитного договору колегія суддів виходить з наступного.

Умовами п. 3.2. кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником без поважних причин, вимог п.п. 2.2.2.-2.2.9. Правил позичальник зобов?язаний сплатити банку штраф у розмірі 1 відсоток від суми кредиту за кожний випадок порушення.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК ( в редакції, чинній на час розгляду справи) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК.

Предметом доказування в частині стягнення штрафу за порушення умов кредитного договору є факти порушення позичальником пунктів п.п. 2.2.2.-2.2.9. Правил.

Як вбачається із пред'явленого ТОВ «Українська боргова компанія» позову, зміст вимог в частині стягнення штрафу зводиться до констатації сплати штрафу за умовами кредитного договору без посилання на конкретні факти (докази) порушення позичальником пунктів п.п. 2.2.2.-2.2.9. Правил, невиконання яких є передумовою покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності у вигляді штрафу.

Отже, позивачем у порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України ( в редакції, чинній на час розгляду справи) не надано суду доказів на підтвердження заявлених вимог в частині порушення позичальником пунктів п.п. 2.2.2.-2.2.9. Правил, а тому в задоволенні позовних вимог ТОВ «Українська боргова компанія» в частині стягнення з відповідачів штрафу у розмірі 520,00 грн. слід відмовити з підстав недоведеності.

Отже, обставини на які відповідач посилається в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення щодо обчислення суми боргу знайшли часткове підтвердження, а тому апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування судового рішень.

Так, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вона згідно п. 2 ст. 517 ЦК України не отримала доказів на підтвердження заміни первісного кредитора ПАТ «Креді Агріколь Банк» спростовуються іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема і листуванням між позичальником та ПАТ «Креді Агріколь Банк», ТОВ «Купер Прайс», ТОВ «Українська боргова компанія» на предмет передачі прав вимоги за кредитним договором № 2/1616809 від 12 серпня 2013 року. Вказані листи та відповіді були долучені відповідачем до матеріалів апеляційної скарги та свідчать про те, що позичальнику було достовірно відомо про відступлення прав вимоги за кредитним договором (а.с. 83-94 том 1).

Посилання відповідача на безпідставне нарахування штрафних санкцій з тих підстав, що в силу статті 612, 613 ЦК України прострочення боржника не настає, не ґрунтується на вимогам закону. Так, відповідно до ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України). Зважаючи на те, що колегією суддів встановлений факт порушення кредитного зобов'язання саме позичальником (боржником), унаслідок чого в останньої виникла заборгованість перед кредитором, тому правові підстави для застосування положень частини 4 ст. 612, ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України відсутні.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, тому відповідно до статті 376 ЦПК України судове рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 листопада 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати, понесені сторонами у зв'язку з розглядом справи в суді першої, апеляційної підлягають такому розподілу. Позовні вимоги ТОВ «Українська боргова компанія» задоволені частково, а тому судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у пропорційному розмірі - 671,70 грн. слід покласти на відповідача ОСОБА_3 Відповідно сплачений ОСОБА_3 судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції у пропорційному розмірі - 87,49 грн. слід покласти на ТОВ «Українська боргова компанія». Як передбачено частиною 10 статті 141 ЦПК України у випадку покладення судових витрат на обидві сторони суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. У зв'язку з тим, що при розподілі судових витрат на відповідача ОСОБА_3 покладено більшу суму судових витрат, різниця судових витрат у розмірі 584,21 грн. (671,70 грн. - 87,49 грн.) підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія».

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» заборгованість за комплексним кредитним договором № 2/1616809 від 12 серпня 2013 року в сумі 67 176,49 грн., яка складається із 46 265,73 грн. - заборгованості за кредитом, 1 134,94 грн. -заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, 18 420,03 грн. - пені за прострочення сплати кредиту та процентів за користування кредитними коштами, 1 355,79 грн. - 3% річних від простроченої суми. В іншій частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» судовий збір у розмірі 584,21 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: