Cправа № 563/527/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2018 року

Корецький районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Опришка П.З.

секретар судового засідання Литвинчук Л.Л.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Корець в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Корецького районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_4 районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 51287,35 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн.

14 травня 2018 року представником позивача подано уточнені позовні вимоги згідно яких позивач просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 29264,26 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн.

Свій позов позивач мотивує тим, що 13.09.2017 року написала заяву про звільнення з посади провідного фахівця із соціальної роботи за згодою сторін з 14.09.2017 року та подала останню на погодження директора ОСОБА_4 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Зазначає, що про стан розгляду заяви була повідомлена лише 20.09.2017 року, шляхом отримання листа-повідомлення від 18.09.2017 року №406 про можливість отримання трудової книжки. Вказує на норму, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Лист з проханням отримання трудової книжки відповідач направив 18.09.2017 року за №406. Таким чином позивач вважає, що відповідач порушив норму п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58. Вказує, що неодноразово, навіть після подання заяви про надсилання їй трудової книжки поштою, приходила до інспектора кадрів, щоб отримати трудову книжку наручно, так як поштою ще не отримала. Отримати трудову книжку вдалося лише з допомогою журналістів 27.03.2018 року. Також, зважаючи на пережитий у звязку з наведеним стрес вважає за необхідне зобов'язати відповідача відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідачем подано до суду відзив в якому він заперечує повністю щодо позовних вимог позивача. В відзиві зазначає, що ОСОБА_1 звільнено 14.09.2017 року згідної її заяви від 13.09.2017 року за згодою сторін. Сама ОСОБА_1 проявивши бездіяльність, на роботу 14 вересня 2017 року (день звільнення є останнім робочим днем) не вийшла. Вказує, що працівники відповідача неодноразово намагались викликати в телефонному режимі позивача для отримання трудової книжки, однак позивач не виходила на звязок. Тому, ОСОБА_4 районний центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді направив позивачу лист № 406 від 18.09.2017 року з проханням забрати трудову книжку, однак позивач знову ж таки проігнорувала прохання відповідача. Після того позивач не зявлялася в ОСОБА_4 районному центрі соціальних служб для сімї, дітей та молоді, на зв'язок не виходила. В відзиві стверджує, що жодних заяв про пересилання трудової книжки поштою ОСОБА_1 не приносила і сама за отриманням трудової книжки не приходила. Зважаючи на наведене, просить в позові відмовити повністю.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю, надали пояснення аналогічні позовній заяві.

Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що відповідач порушив норми трудового законодавства при звільненні позивача, зокрема вимоги п.4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок №58, відповідно до вимог якої, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Однак лист з проханням отримання трудової книжки відповідач направив лише 18.09.2017 року за №406. Таким чином, відповідач порушив норму п.4.2 Інструкції №58. Стверджує, що на час візиту позивача до відповідача, 20.09.2017 року орієнтовно об 11-й годині ранку, трудову книжку не змогла отримати у звязку з відсутністю інспектора з кадрів та директора. Також, вказує, що відповіді відповідача на запити Управління Держпраці у Рівненській області, ОСОБА_4 РДА Рівненської області, Рівненському обласному контактному центру, що містять твердження про відсутність заяви про надіслання поштою трудової книжки на домашню адресу, не відповідають дійсності. Крім цього, зважаючи на пережитий позивачем стрес та постійний страх до звільнення з посади, а також переживання після звільнення у зв'язку з неможливістю отримання трудової книжки, яка б дала їй можливість оформитися на іншу роботу, чи стати на облік у центрі зайнятості для пошуку роботи та отримання матеріальної підтримки від держави на період безробіття, вважала за необхідне зобов'язати відповідача відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо предявленого позову заперечив. Вказав, що ОСОБА_1 дійсно була звільнена 14 вересня 2017 року, згідно поданої заяви від 13 вересня 2017 року за згодою сторін. Заява про звільнення була написана ОСОБА_1 в останній день перебування в відпустці 13 вересня 2017 року. Вказав, що 14 вересня 2017 року у ОСОБА_1 був останній робочий день, однак вона на роботу не вийшла, на звязок не виходила, трудову книжку не отримала, про що був складений відповідний акт. Зазначив, що постійно є на роботі, після звільнення ОСОБА_1 не бачив, а ОСОБА_5, якій нібито передавалася заява про пересилку трудової 20 вересня 2017 року перебувала у відрядженні. 18 вересня 2017 року, на адресу ОСОБА_1, яка була вказана в особовій справі направлено лист-повідомлення про необхідність забрати трудову книжку. Згодом такі повідомлення були відправлені ще неодноразово. Зазначив, що заяви-згоди на пересилання трудової книжки від ОСОБА_1 не надходило.

Допитаний в судовому засіданні, свідок, ОСОБА_6, показав, що ОСОБА_1, є його цивільною дружиною. Зазначив. що з того часу, як вона стала жити з ним, то розказувала про постійні «утиски» та знущання на роботі від директора ОСОБА_4 районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді (далі - Центр) ОСОБА_3 Після того, зазначив свідок, дружина вирішила звільнитися з роботи. Заяву на звільнення ОСОБА_1 написала 13 вересня 2017 року і того ж дня разом з нею і її неповнолітнім сином ОСОБА_7 занесли в Центр. Вказав, що заяву про бажання отримати трудову книжку на адресу фактичного проживання засобами поштового звязку, він з ОСОБА_1 та її сином занесли 20 вересня 2017 року. Заяву віддали працівниці Центру - ОСОБА_5, остання відповіла «добре». Також, вказав, що під час передачі заяви в кабінеті була присутня ОСОБА_8 Однак, трудову книжку його цивільний дружині так і не вислали. Неодноразово приходив в Центр, однак директора центру там ніколи не було. Також, суду показав, що після того неодноразово звертався на «гарячу лінію» Рівненської обласної державної адміністрації з цього приводу. Однак лише 27 березня 2018 року з допомогою журналістів з телеканалу «Рівне 1» ОСОБА_1 змогла забрати свою трудову книжку.

Свідок, ОСОБА_9, суду показала, що працює бухгалтером в Центрі. Вказала, що до 01 серпня 2017 року працювала з ОСОБА_1 З 01 серпня ОСОБА_1 пішла у відпустку, з того часу вона її в приміщенні Центру не бачила. Суду показала, що директор Центру, ОСОБА_3 завжди є на роботі. При звільненні ОСОБА_1 отримала вчасно всі необхідні до розрахунку виплати. Також, проінформувала, що 20 вересня 2017 року ОСОБА_5 дійсно була в відрядженні, після повернення з відрядження надала в бухгалтерію всі підтверджуючі документи.

Свідок, ОСОБА_5, суду показала, що також працює в Центрі на посаді провідного спеціаліста. Вказала, що працювала з ОСОБА_1 протягом останніх десяти років до 14 вересня 2017 року, коли остання звільнилася. Повідомила, що 01 серпня 2017 року ОСОБА_1В пішла у відпустку і з того часу на зв'язок з працівниками центру не виходила. 13 вересня 2017 року її співмешканець ОСОБА_6 приніс заяву про звільнення. Вказала, що 14 вересня 2017 року ОСОБА_1 мала бути на роботі, оскільки це був останній її робочий день, однак на роботу не вийшла і на зв'язок не виходила. Виходячи з наведених обставин, 14 вересня 2017 року був складений відповідний акт про неявку ОСОБА_1 на роботу та неотримання трудової книжки. Вказала, що 18 вересня 2017 року на адресу ОСОБА_1, зазначену в особовій справі, надіслано лист-повідомлення про необхідність забрати трудову книжку. Вказує, що ОСОБА_1 з заявою-згодою на пересилку трудової книжки поштою не зверталася. Суду показала, що не могла 20 вересня 2017 року отримувати заяву-згоду на пересилання трудової книжки, оскільки 20-21 вересня перебувала в м. Рівне у відрядженні на семінарі. Після відрядження, всі необхідні документи були здані нею в бухгалтерію.

Свідок, ОСОБА_8, суду показала, що працює головним спеціалістом Відділу молоді та спорту управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_4 районної державної адміністрації. ОСОБА_1 є її знайомою. Вказала, що після звільнення ОСОБА_1 14 вересня 2017 року з роботи її в приміщенні ОСОБА_4 районної державної адміністрації не бачила.

Допитаний в якості свідка неповнолітній ОСОБА_7 за участі представника Служби у справах дітей ОСОБА_4 районної державної адміністрації, в судовому засіданні пояснив, що навчається в 6 класі ОСОБА_4 загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3. Вказав, що 20 вересня 2017 року до нього подзвонила мама і відпросила з першого уроку. Зазначив, що він з мамою та ОСОБА_6 ходили в ОСОБА_4 районну державну адміністрацію для того, щоб занести заяву про те, щоб трудову книжку переслали поштою. Також показав, що заяву віддали «тьоті Жені та тьоті ОСОБА_8» (прим. ОСОБА_5 та ОСОБА_8А.). Після того вказав. що сів на «Новоградську» маршрутку і приїхав до школи на другий урок, яким за його словами була українська мова чи українська література. Поінформував, що перший урок розпочинається о 08:45, а завершується в 09:30.

Свідок, ОСОБА_10, суду показала, що працює головним спеціалістом по зверненнях громадян ОСОБА_4 районної державної адміністрації. Вказала, що знайома з ОСОБА_1, однак тривалий час її не бачила. По роду своїх службових обовязків неодноразово реєструвала звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_6, що надходили на «гарячі лінії» Рівненської обласної державної адміністрації та «Урядову гарячу лінію» з приводу неотримання ОСОБА_1 трудової книжки після звільнення з роботи. Стверджує, що загалом таких звернень було 18. Зважаючи на велику кількість однотипних звернень, вирішено було винести вказане питання на розгляд постійно діючої комісії з питань звернень громадян при ОСОБА_4 районній державній адміністрації, які були проведені відповідно 11 та 18 січня 2018 року. Належним чином повідомлена ОСОБА_1 на вказані засідання не зявилася. За результатами розгляду вказаного питання 18 січня 2018 року комісією було вирішено в подальшому звернення ОСОБА_1 щодо отримання трудової книжки не розглядати, оскільки всі вказані звернення вирішені по суті та на них дані обґрунтовані відповіді.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, покази свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

В судовому засіданні досліджено заяву ОСОБА_1 від 01.09.2017 року про надання соціальної відпустки терміном на 10 днів з 04 вересня 2017 року.

Згідно наказу ОСОБА_4 районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді №10 від 01.09.2017 року ОСОБА_1 надано соціальну відпустку тривалістю 10 днів з 04 вересня 2017 року по 13 вересня 2017 року включно.

В судовому засіданні досліджено заяву ОСОБА_1 від 13.09.2017 року про звільнення з роботи з 14.09.2017 року за згодою сторін.

13 вересня 2017 року було видано наказ № 7 про звільнення ОСОБА_1 з 14.09.2017 року згідно поданої заяви, а також проведено повний розрахунок при звільненні, що було встановлено в судовому засіданні. Згідно вказаного наказу позивач звільнена з 14.09.2017 року, однак в цей день позивач була відсутня на робочому місці, тому, відповідно не отримала трудову книжку. У звязку з неявкою позивача в останній робочий день на роботу, 14 вересня 2017 року був складений Акт про неотримання трудової книжки в присутності та за підписами директора центру ОСОБА_3, бухгалтера центру ОСОБА_9, провідного фахівця із соціальної роботи центру ОСОБА_11, провідного фахівця із соціальної роботи центру ОСОБА_5 та інспектора кадрів ОСОБА_12

18.09.2017 року ОСОБА_4 районний центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді направив позивачу лист № 406 з проханням забрати трудову книжку.

Згідно вимог ст. 47 КЗпП України та п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 р. № 58 якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Суд в даному випадку вважає, що відповідач порушив вимоги вказаних норм, відбулося прострочення виконання вказаної законодавством дії на два дні (14 та 15 вересня 2017 року, 16 та 17 вересня - вихідні). Разом з тим, суд в даному випадку не вбачає прямого умислу на затримку у видачі трудової книжки позивачу, оскільки позивач знаючи про подану заяву на звільнення, своєю бездіяльністю у вигляді неявки на роботу в останній робочий день халатно поставилася до можливості скористатися своїми правами, зокрема, правом отримати безпосередньо трудову книжку на роботі, а відповідач хоч і з певним запізненням, але виконав вимоги закону і надалі неодноразово вчиняв дії, які направлені на надання можливості позивачу отримати трудову книжку.

В судовому засіданні також було досліджено заяву ОСОБА_1 від 20.09.2017 року адресовану відповідачу про прохання надіслати трудову книжку за адресою її проживання.

Належних та допустимих доказів, що вказана заява була отримана відповідачем позивач суду не надала.

Зі змісту дослідженої в судовому засіданні книги реєстрації вхідної кореспонденції відповідача жодних заяв від позивача у вересні 2017 року не надходило. Позивачем також доказів, що заява-згода була направлена поштою і відповідач її отримав суду не надано.

Суд, разом з тим, критично ставиться до показів свідків ОСОБА_5, ОСОБА_9, та їх письмових пояснень доданих до відзиву, оскільки вказані особи є працівниками відповідача та підпорядковані директору ОСОБА_4 районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді, а тому можуть бути зацікавленими в вирішенні спору на користь відповідача.

До показів ОСОБА_6 та неповнолітнього ОСОБА_7, про те, що вони вказану заяву заносили втрьох в ОСОБА_4 районний центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді суд, також ставиться критично, оскільки дані особи є близькими родичами позивача та опосередковано зацікавлені у вирішенні спору на користь позивача. Крім того, їхні покази є суперечливими.

Суперечливість полягає в тому, що в позовній заяві позивач вказує, що заяву заносили близько 11:00 години, а в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_7 вказав, що його відпрошували лише з першого уроку, на другий він був в школі, тобто до 09:30 години. Крім того, в засіданні досліджено інформацію директора ОСОБА_4 загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 ОСОБА_4 міської ради Рівненської області ОСОБА_13 від 25.05.2018 року, згідно якої ОСОБА_7 був присутній на усіх уроках 20 вересня 2017 року. Суд критично ставиться до наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_14, класного керівника ОСОБА_7, оскільки зі змісту заяви незрозуміло коли саме на початку 2017/2018 навчального року ОСОБА_7 запізнювався на урок, більше того, вказана заява іншими доказами в судовому засіданні не підтверджена. В основу оцінки вказаного факту суд бере лише покази ОСОБА_8 та ОСОБА_10, які не є працівниками ОСОБА_4 районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді, а також відсутність як таких належних доказів того, що така заява була подана позивачем та отримана відповідачем.

Суд бере до уваги, як належний доказ того, що ОСОБА_1 не могла передавати лист-згоду на пересилку трудової книжки в руки ОСОБА_5 20.09.2017 року, оскільки є наказ ОСОБА_4 районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді №19 від 19.09.2017 року, згідно якого ОСОБА_5 20-21 вересня 2017 року відряджено до м. Рівне з метою проходження навчання з методології наставництва. Належних доказів щодо спростування вказаного факту позивачем не надано.

Згідно листа ОСОБА_4 районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді №550 від 20.12.2017 року відповідач повторно звертався до позивача про необхідність забрати трудову книжку.

В судовому засіданні досліджені заяви-звернення ОСОБА_1 з приводу неможливості отримання нею трудової книжки до Управління Держпраці у Рівненській області від 28.11.2017 року, голови ОСОБА_4 районної державної адміністрації від 09.01.2018 року, голови Рівненської обласної державної адміністрації від 11.01.2018 року.

Згідно відповіді ОСОБА_4 районної державної адміністрації №01.36/4514/17 від 25.11.2017 року адресованій ОСОБА_1 та Рівненському обласному контактному центру позивачу розяснюється, що вона була відсутня на роботі в день звільнення, а законодавство допускає пересилку трудової книжки лише за наявності відповідної письмової згоди працівника. Рекомендовано ОСОБА_1 звернутися особисто для отримання трудової книжки або надати згоду для її відправки поштою.

Згідно відповіді ОСОБА_4 районної державної адміністрації № 01-36/4958/17 від 21.12.2017 року адресованій ОСОБА_1 та Рівненському обласному контактному центру позивачу розяснюється, що нею не надано згоди на пересилання трудової книжки поштою, констатовано факт того, що ОСОБА_1 особисто за трудовою книжкою не зверталася. Вказано, що у разі ненадання трудової книжки керівництво ОСОБА_4 районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді буде керуватися п. 6.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, тобто зберігати трудову поотягом двох років в установі окремо від інших трудових книжок, після чого можлива передача трудової книжки до архіву.

У відповіді ОСОБА_4 районної державної адміністрації №01-36/425/18 від 25.01.2018 року адресованій ОСОБА_1 та Рівненському обласному контактному центру позивачу зазначається, що ОСОБА_1 неодноразово були надіслані письмові листи щодо можливостей отримання її трудової книжки: зявитися особисто, або надати згоду на її пересилання поштою. Констатовано факт, що ОСОБА_1 жодних дій не вчиняла, особисто не зявлялася, згоди на пересилання трудової не надавала. Зважаючи на це, в листі зазначено, що комісія з питань звернень громадян ОСОБА_4 районної державної адміністрації керуючись ч.2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» вирішила не розглядати в подальшому звернення ОСОБА_1 щодо отримання трудової книжки.

З відповідей Управління Держпраці у Рівненській області №17-04/4790 від 20.12.2017 року та №18-04/1456 від 03.03.2018 року слідує, що ОСОБА_1 в останній день роботи була відсутня на робочому місці, про що складений відповідний акт, станом на 03.03.2018 року з заявою-згодою про пересилання трудової книжки не зверталася, особисто за отриманням трудової також не зявлялася.

В судовому засіданні також досліджені листи ОСОБА_4 районної державної адміністрації №01-36/4027/17 від 18.10.2017 року, №01-36/4120/17 від 25.10.2017 року та №01-36/4199/17 від 31.10.2017 року адресовані Рівненському обласному контактному центру та ОСОБА_6, як відповіді на його запити. З вказаних відповідей слідує, що ОСОБА_1 жодним чином не обмежується в праві зявитися до ОСОБА_4 районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді для отримання трудової книжки особисто або в наданні згоди з метою її пересилання поштою. Однак, констатовано факт, що ОСОБА_1 особисто не зявлялася, і згоди на пересилання трудової книжки не надавала.

З доданих до матеріалів справи і досліджених в судовому засіданні протоколів постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян при ОСОБА_4 районній державній адміністрації №1 від 11.01.2018 року та № 2 від 18.01.2018 року слідує, що ОСОБА_1 на засідання комісій не зявлялася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце їх проведення. Зважаючи на це, рішенням комісії від 18.01.2018 року вирішено на підставі ч.2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» вирішила не розглядати в подальшому звернення ОСОБА_1 щодо отримання трудової книжки.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до п.п.2.26, 4.1, 4.2 Інструкції №58 про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мінюсту України та Мінзахисту України від 29.07.1993 року, днем звільнення вважається останній день роботи. Про отримання трудової книжки працівник повинен розписатися в особовій картці та книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

За змістом частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ч. 4 ст. 235 КЗпП України).

Згідно з статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Таким чином, системний аналіз вказаних положень трудового законодавства дає підстави для висновку, що підставою для стягнення середнього заробітку з роботодавця на підставі ст.235 КЗпП України є не тільки факт затримки у її видачі, але і наявність вини роботодавця у затримці видачі трудової книжки.

Позивачем не надано суду переконливих доказів на підтвердження його доводів про недопущення її відповідачем до робочого місця чи створення інших об'єктивних перешкод для отримання трудової книжки.

Аналізуючи досліджені вищенаведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем вжито всіх можливих законних заходів направлених на дотримання вимог статтей 47, 116-117 КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58. Про це свідчать листи, акти, повідомлення, виклики. При цьому, незважаючи на письмові повідомлення, саме ОСОБА_1 унеможливлювала своєю бездіяльністю можливість проведення своєчасного остаточного розрахунку з нею та видачею трудової книжки в день звільнення 14.09.2017 року.

Вимога позивача про стягнення на її користь моральної шкоди за час затримки видачі трудової книжки є похідною від доведення неправомірності дій відповідача в частині затримки видачі трудової та вимоги про стягнення середнього заробітку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зважаючи на це, оскільки не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення середнього заробітку не підлягає задоволенню і її похідна вимога про стягнення на її користь моральної шкоди.

Суд встановив, що вини відповідача у невидачі трудової книжки ОСОБА_1 немає, оскільки відповідач на виконання вимог п.4.2. Інструкції неодноразово звертався до позивачки з проханням прибути за місцезнаходженням установи та отримати трудову книжку або надати письмову згоду на відправлення її поштою. Між тим, ОСОБА_1 не з'явилася до установи для отримання трудової книжки та не направила листа про пересилання трудової книжки поштою.

Враховуючи вищезазначене, та те що судом не встановлено вини роботодавця щодо остаточного розрахунку з ОСОБА_1 та видачею їй трудової книжки, а позивач, якій було відомо про її звільнення, не зявлялася в установу для отримання трудової книжки, на противагу відповідача який неодноразово повідомляв позивача про необхідність зявитися в установу для отримання трудової книжки, те що відповідач був позбавлений можливості в силу закону направити їй трудову книжку поштою за відсутності згоди позивача, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 81, 141, 258-273 ЦПК України, ст. ст. 47, 48, 116, 117 КЗпП України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити повністю.

Апеляційна скарга може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Корецький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Опришко П.З.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 10 жовтня 2018 року.