Справа № 457/329/18
провадження №2/457/182/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Марчука В.І.

при секретарі - Мазурик В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивують тим, що 15.10.2017 року близько 19:20 год. по вул. І.Франка в с. Попелі, Дрогобицького району, Львівської області, ОСОБА_4, керуючи автомобілем OPEL, д.н.з. НОМЕР_4 допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_5. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_4, внаслідок порушення ним п. 10.1 ПДР України, що підтверджується постановою Бориславського міського суду Львівської області від 16.01.2018 року по справі № 438/1178/17, яка набрала законної сили та згідно якої ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненому визнав. Також його вина підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 25.11.2017 року винесена старшим слідчим 1-го відділення СВ Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області майором поліції Миськівим П.І., у кримінальному провадженні № 0002125 від 16.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до якої винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є ОСОБА_4, що ним не заперечується та встановлено іншими матеріалами кримінального провадження. Постанова суду ОСОБА_4 в апеляційному порядку не оскаржувалася, набрала законної сили, відтак обставини встановлені в ній в силу вимог ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. В автомобілі ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_5, під час зіткнення перебували: ОСОБА_1, який отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта № 553 від 19.10.2017 року по ступеню тяжкості кваліфікуються за ознакою легких тілесних ушкоджень; ОСОБА_2, яка отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта № 558 від 14.11.2017 року по ступеню тяжкості кваліфікуються за ознакою легких тілесних ушкоджень, що викликають короткочасний розлад здоров'я; ОСОБА_3, яка отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта № 554 від 19.10.2017 року по ступеню тяжкості кваліфікуються за ознакою легких тілесних ушкоджень. ОСОБА_4 заподіяну матеріальну шкоду не відшкодував в повному обсязі, хоча пройшов тривалий час. Так під час лікування, наша сім'я витратила на ліки 1549,24 грн. У вказану суму входило придбання ОСОБА_1 ліків, а саме: шприців, шийного бандажу, назоферолу, вінпоцетину, систем, L-лізину, мидокалму, ревмоксикаму, натрію хлориду, тиоцетаму, арамдину, церукалу, траумелю, прамістару тощо. Також ОСОБА_1 сплачено 1000 грн. за послуги евакуатора та 850 грн. за перебування автомобіля на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів в період з 15.10.2017 року по 06.12.2017 року. Відтак ОСОБА_1 понесено матеріальної шкоди на загальну суму 3399,24 грн. Окрім того, ОСОБА_2 сплачено 1250 грн. за проведення комп'ютерної томографії (копія чеку додається), відтак нею понесено матеріальну шкоду на вищевказану суму. Крім цього, позивачі в наслідок ДТП зазнали моральної шкоди, яку вони оцінюють по 10000 грн. Однак, незважаючи на вищезазначене, відповідачами кошти позивачам не відшкодовано, тому позивачі змушені звернутись до суду з даним позовом.

Відповідачем ОСОБА_4 подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов визнає частково, а саме понесені матеріальні витрати ОСОБА_1 на суму 1549,24 грн., ОСОБА_2 на суму 1250 грн., та моральну шкоду по 3000 грн. на кожного позивача.

Позивачі в судове засідання не з'явились.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках..

Відповідно ч.3 ст.12 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Відповідно до вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою..

Згідно постанови Бориславського міського суду по справі №438/1187/17, судом встановлено, що 15 жовтня 2017 року о 19 год. 20 хв. в с.Попелі по вул. І.Франка, Дрогобицького р-ну, водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем OPEL д.н.з. НОМЕР_4 перед початком руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоди іншим учасникам руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_5, автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.1 ПДР, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Суддя встановив, що що вина ОСОБА_4 повністю підтверджується матеріалами справи, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №085188 від 01 грудня 2017 року, постановою про закриття кримінального провадження від 25 листопада 2017 року.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження, винесеної 25.11.2017 року старшим слідчим СВ Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області, вавтомобілі ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_5, під час зіткнення перебували: ОСОБА_1, який отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта № 553 від 19.10.2017 року по ступеню тяжкості кваліфікуються за ознакою легких тілесних ушкоджень; ОСОБА_2, яка отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта № 558 від 14.11.2017 року по ступеню тяжкості кваліфікуються за ознакою легких тілесних ушкоджень, що викликають короткочасний розлад здоров'я; ОСОБА_3, яка отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта № 554 від 19.10.2017 року по ступеню тяжкості кваліфікуються за ознакою легких тілесних ушкоджень.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 4 ч. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно ч. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

У п.2, 4 постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК ( 1540-06 ) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Роз'яснено, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо)..

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1,2 ст. 77 ЦПК України наалежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачами надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Так, внаслідок заподіяння відповідачем ОСОБА_1 шкоди, на підставі призначень лікарів ОСОБА_1 поніс обґрунтовані матеріальні витрати, які підтверджуються фіскальними чеками, всього на загальну суму 1549,24 грн. на придбання ліків. Дані витрати підлягають відшкодуванню, та обов'язок з відшкодування даних витрат слід покласти на ОСОБА_4

З копії довідки виданої МКП «Транс-екіпаж», вбачається що ОСОБА_6 здійснив оплату в сумі 850 грн., за автомобіль ВАЗ 2108, який знаходився на майданчику тимчасового утримання в період з 15.10.2017 року по 06.12.2017 року. Однак, ОСОБА_6 не є стороною провадження, тому відсутні правові підстави для стягнення даних коштів на користь ОСОБА_1 Товарний чек від 06.12.2017 року, виданий фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7, відповідно до якого надано послугу транспортування автомобіля за що проплачено 1000 грн, суд не вважає належним доказом, оскільки в ньому не вказано який автомобіль транспортували та хто оплачував дану послугу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Внаслідок заподіяння відповідачем ОСОБА_2 шкоди, остання понесла матеріальні витрати в сумі 1250 грн. за проведення комп'ютерної томографії, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера, квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» (копії яких знаходяться в матеріалах справи).

Отже з врахуванням вищенаведеного слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1549,24 грн. матеріальної шкоди, на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 1250 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України - розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі п.5 абз.2 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіюванні. З матеріалів справи вбачається, що відповідач Трускавецький МВ УПО Львівської області дійсно вчинив відносно позивача неправомірні дії, а саме: спричинив ОСОБА_8, ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров'я, внаслідок яких позивачі змушені були терпіти біль, образу, приниження своєї людської гідності, перебувати спочатку на стаціонарному, а потім на амбулаторному лікуванні, тому з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння, що спричинило шкоду, фізичних і моральних страждань позивачів, які полягають в тому, що у позивачі внаслідок отриманих тілесних ушкоджень під час вищезазначених подій погіршився стан здоров'я, а саме: виникли часті головні болі, головокружіння, порушився сон, а тому суд полягає, що вимоги позивачів про відшкодування морального (немайнового) шкоди підлягають задоволенню і вважає за необхідне й правильне стягнути відшкодування моральної (немайнового) шкоди на користь позивачів в сумі по 3000 гривень на кожного позивача.

Керуючись 12,13,81,263-265,268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1549,24 грн. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1250 грн. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 704,80 грн. (судовий збір за подання позову).

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. І. Марчук