У Х В А Л А

20 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 161/15226/16-ц

Провадження № 14-335цс18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача СитнікО. М.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

перевірила дотримання порядку передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду

цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - уповноважена особа Фонду) на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк Михайлівський»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про стягнення коштів

за касаційною скаргою Фонду на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року у складі судді Рудської С. М. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів Матвійчук Л. В., Осіпука В. В., Федонюк С. Ю., та

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи зменшила та остаточно просила стягнути з Фонду суму відшкодування грошових коштів у розмірі 70 000,00 грн, 3 % річних у розмірі 2 120,76 грн та інфляційні втрати у розмірі 11 268,17 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Фонду на користь ОСОБА_3 гарантовану суму грошових коштів у розмірі 70 000,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу Фонду відхилено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Фонд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення в частині задоволення позову ОСОБА_3 скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що наслідки запровадження тимчасової адміністрації врегульовано статтею 36 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI). Так, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої вказаної статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. У статті 52 Закону № 4452-VI визначено черговість і порядок задоволення вимог до банку, а також оплату витрат та здійснення платежів. Вказане свідчить, що у період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи може здійснюватися лише у порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону № 4452-VI, отже підстав для задоволення позову ОСОБА_3 немає. Крім того, задоволення позову ОСОБА_3 призводить до порушення прав інших осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено в новій редакції.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

21 червня 2018 року до Верховного Суду надійшло як доповнення до касаційної скарги клопотання Фонду про закриття провадження у справі, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду у цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб. Отже, спір, що виник між сторонами, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. При цьому посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах: від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16, від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 10 травня 2018 року у справі № 761/20791/15-ц.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року справу передано на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду з посиланням на частину шосту статті 403 ЦПК України, яка передбачає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Згідно з частинами першою, другою статті 398 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання доповнень до касаційної скарги) особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження. У разі доповнення чи зміни касаційної скарги особа, яка подала касаційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до касаційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Аналогічне положення щодо доповнення чи зміни касаційної скарги передбачено й у статті 330 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), згідно з частиною першою якої особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.

Строк на касаційне оскарження передбачено статтею 325 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), згідно з частиною першою якої касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення (стаття 319 ЦПК України 2004 року, у редакції, чинній на час подання касаційної скарги).

Таким чином, зі справи вбачається, що касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 11 травня 2017 року подано Фондом у червні 2017 року, при цьому сама касаційна скарга не містить посилання на порушення судами правил предметною чи суб'єктної юрисдикції, у той час як доповнення до касаційної скарги - указане клопотання про закриття провадження у справі, в якому міститься посилання на порушення судами правил суб'єктної юрисдикції, подано до суду через рік після подання касаційної скарги - у червні 2018 року, хоча ЦПК України 2004 року, так і в редакції Закону № 2147-VIII містить положення про те, що особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити її протягом строку на касаційне оскарження.

Разом із цим як статтею 330 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), так і статтею 398 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII, чинній на час подання доповнень до касаційної скарги) не передбачено права суду касаційної інстанції вирішувати питання про поновлення пропущеного строку на внесення змін чи доповнень до касаційної скарги, тому відповідні заяви, подані після визначеного законом строку, не приймаються до розгляду, а повертаються заявникові ухвалою суду.

Також Фонд не надав суду доказів надсилання копій відповідних доповнень до касаційної скарги іншим учасникам справи, як того вимагає стаття 398 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання доповнень до касаційної скарги), та передбачає, що за відсутності цих доказів суд не враховує такі доповнення.

Керуючись викладеним, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для прийняття справи до розгляду та повертає її на розгляд до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 398, 402-404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Справу за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 11 травня 2017 року повернути на розгляд до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік

Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

В. В. Британчук О. Б. Прокопенко

Д. А. Гудима Л. І. Рогач

В. І. Данішевська І. В. Саприкіна

О. С. Золотніков О. С. Ткачук

О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич

В. С. Князєв О. Г. Яновська