Єдиний унікальний номер 229/2883/18 Номер провадждення 2/229/803/2018 Категорія 45
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Гонтар А.Л.,

при секретарі Костенко В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дружківка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

04.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що йому на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. В даній квартирі крім його батька ОСОБА_3 також зареєстровано його сестру ОСОБА_2 З 2012 року відповідач у квартирі не мешкає, комунальні послуги не сплачує, господарством не займається. В квартирі не має її речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Просить усунути перешкоду в користуванні власністю, яка належить йому, визнавши ОСОБА_2, такою, що втратила право на користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_2.

09 липня 2018 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до підготовчого засідання на 26 липня 2018 року (а.с.13-14).

Ухвалою Дружківського міського суду від 26 липня 2018 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 24 вересня 2018 року (а.с. 17-18).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, 10 жовтня 2018 року надав заяву з клопотанням розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.30 ).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась , про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, судовими повістками, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності (а.с.31 ).

З огляду на це, відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, без фіксації судового процесу, на підставі наявних у справі доказів.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Статтями 15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1, що підтверджується договором дарування квартири №1652 від 09 сепрня 2007 року. (а.с.7)

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 09.08.2007 року квартира, яка розташована за адресою: вул.П.Комуни, 75-29 м. Дружківка Донецької області належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_2 є рідною сестрою позивача (а.с.9)

ОСОБА_2 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою 1740 від 02.07.2018 року про склад сім"ї, виданою КП "Комсервіс", відомостями виконавчого комітету Дружківської міської ради № 16/3611/23/01 від 17.07.2018 року (а.с.9,20).

Позивач просить визнати відповідача ОСОБА_2О такою,що втратила пра-во користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі його відсутності саме без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком (квартирою).

З огляду на викладене, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за наявності двох умов: по-перше, непроживання у спірному житловому приміщенні на час звернення до суду понад один рік, по-друге, таке непроживання має бути без поважних причин.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у спірній квартирі за адресою: вул.П.Комуни, 75-29 у м. Дружківка Донецької області, що підтверджується, довідкою КП "Комсервіс" №1740 від 02.07.2018 року, відомостями виконавчого комітету Дружківської міської ради № 16/3611/23/01 від 17.07.2018 року (а.с.9,22).

Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

Як вибачається із позовної заяви відповідач з 2012 року не мешкає в квартирі, що підтверджується актом обстеження квартри КП "Комсервіс" від 26.06.2018 року. (а.с.10)

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, не є власником квартири.

Оскільки відповідач не мешкає в квартирі АДРЕСА_4, не сплачує комунальних платежів, не веде ніяких господарських робіт, не має права власності на частину вказаної квартири позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 4,10,11,12,13,76,77,78,79,80,81,133,258,263,264,265,267,268 ЦПК України (в редакції 2017 року), на підставі ст.150,156 ЖК України, ст.232,383, 391,405 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням задовольнити.

Оскільки, позов задоволено, то необхідно ОСОБА_2 визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі, яка розташована за адресою по вул. П.Комуни, 75-29 м.Дружківка Донецької області.

Скасувати реєстрацію ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, громадянки України, за адресою: АДРЕСА_5.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення було виготовлено у нарадчій кімнаті 11 жовтня 2018 року.

Суддя Дружківського міського суду А. Л. Гонтар