Справа № 296/3383/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЗАОЧНЕ

"13" серпня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого - судді Галасюка Р.А.,

секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3 ведення реєстрації територіальної громади ОСОБА_2 міської ради про визнання права на проживання та користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року ОСОБА_1 (ОСОБА_4, Чегодаєва) І.В. звернулася до суду із вказаним позовом, підстави якого змінила (а.с. 39-42), та в якому просила ухвалити рішення про визнання за нею право на проживання та користування квартирою №15 в будинку №5 по майдану Привокзальному в м.Житомирі.

В обгрунтування позову вказала, що її батько, ОСОБА_4, разом із сім»єю у складі 3-х осіб (дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 (позивач)) отримав ордер №337 серія 04 від 03 березня 1969 року на вселення до 1-кімнатної квартири АДРЕСА_1 (нині - майдан Привокзальний) в м.Житомирі.

У зв»язку із виїздом ОСОБА_4 із сім»єю за межі СРСР для проходження військової служби, йому на спірну квартиру 25 січня 1974 року було видано охоронне свідоцтво на час перебування за кордоном. Після повернення із-за кордону ОСОБА_4 продовжував військову службу в Росії, де отримав житло МО. В 1992році ОСОБА_4 разом із дружиною повернувся до Житомира, обмінявши своє житло в Росії на житло в Житомирі. В подальшому до Житомира переїхала й позивач.

Після повернення до Житомира їм стало відомо, що у спірну квартиру у 1974 році вселилася ОСОБА_7, яка на підставі Розпорядження №537 від 13.03.2001 керівника відділу приватизації Коростенського відділку Південно-Західної залізниці Коростенської дистанції цивільних споруд отримала Свідоцтво про право власності на цю квартиру.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира №2-157/08 від 25.06.2008 вказане вище Свідоцтво про право власності визнано недійсним.

29 грудня 2006 року батько позивачки, ОСОБА_4, помер, за життя спірну квартиру не приватизував, тому позивач не є спадкоємцем після його смерті.

Позивач вважає, що вона, як член сім»ї квартиронаймача та донька військовослужбовця , будучи вписаною в Ордер, має право на спірне житло, оскільки іншого житла не отримувала та участі в приватизації не брала, тому просила суд визнати за нею право на проживання та користування квартирою №15 в будинку №5 по майдану Привокзальному в м.Житомирі, а також зобов»язати відповідача поновити її реєстрацію за вказаною адресою.

12 травня 2018 року позивач звернулася до суду із заявою про зміну підстав позову, в якій за наведених вище підстав просила визнати за нею право на проживання та користування квартирою №15 в будинку №5 по майдану Привокзальному в м.Житомирі, а також замінити відповідача ОСОБА_2 міську раду, на належного - ОСОБА_3 ведення реєстрації територіальної громади ОСОБА_2 міської ради.

Судом протокольною ухвалою ухвалено залучити ОСОБА_3 ведення реєстрації територіальної громади ОСОБА_2 міської ради в якості співвідповідача, на підставі ч. 3 ст. 51 ЦПК України.

Від начальника ОСОБА_3 Ярош на адресу суду надійшов лист від 08.06.2018 №01-09/131, з якого вбачається, що ОСОБА_3 не є належним співвідповідачем у справі, оскільки до його компетенції не належить питання вирішення права користування житловим приміщенням, а також просила розглядати справу без їхньої участі (а.с. 46).

В судове засідання позивач та її представник не з»явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладенні вище обставини, та просила при винесенні рішення врахувати постанову Верховного суду від 25.06.2018 по справі №296/8146/16-ц, Також не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі (а.с. 50).

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не з»явився, будь-яких заяв, заперечень до суду не подав.

З урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи та докази, подані сторонами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 08 серпня 1990 року, змінила прізвище на Чегодаєва (а.с. 11), а на підставі свідоцтва про зміну імені від 29 березня 2012 року змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 10).

Батько позивача, ОСОБА_4, разом із сім»єю у складі 3-х осіб (дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 (позивач)) отримав ордер №337 серія 04 від 03 березня 1969 року на вселення до 1-кімнатної квартири АДРЕСА_1 (нині - майдан Привокзальний) в м.Житомирі (а.с. 20).

У зв»язку із виїздом ОСОБА_4 із сім»єю за межі СРСР для проходження військової служби, йому на спірну квартиру 25 січня 1974 року було видано охоронне свідоцтво на час перебування за кордоном (а.с. 17). Після повернення із-за кордону ОСОБА_4 продовжував військову службу в Росії, де отримав житло МО. В 1992році ОСОБА_4 разом із дружиною повернувся до Житомира, обмінявши своє житло в Росії на житло в Житомирі. В подальшому до Житомира переїхала й позивач.

Після повернення до Житомира їм стало відомо, що у спірну квартиру у 1974 році вселилася ОСОБА_7, яка на підставі Розпорядження №537 від 13.03.2001 керівника відділу приватизації Коростенського відділку Південно-Західної залізниці Коростенської дистанції цивільних споруд отримала Свідоцтво про право власності на цю квартиру.

29 грудня 2006 року ОСОБА_4 помер (а.с. 9), за життя спірну квартиру не приватизував.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира №2-157/08 від 25.06.2008 вказане вище Свідоцтво про право власності визнано недійсним.

Як передбачено ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Тобто, ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно статті 59 ЖК УРСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Положеннями статті 64 цього ж Кодексу передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може

бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі Закону за рішенням суду.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позивач правомірно, як член сім»ї наймача, вселилася у спірну квартиру на підставі ордеру, який відповідно до ст. 58 ЖК УРСР є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення; у встановленому законом порядку цей ордер визнано недійсним не було, а тому позивач має право на проживання та користування квартирою №15 в будинку 5 по майдану Привокзальному в м.Житомирі.

Разом з тим суд відмовляє в частині позовних вимог до ОСОБА_3 ведення реєстрації територіальної громади ОСОБА_2 міської ради, оскільки до компетенції вказаного управління не належить вирішення питань, пов»язаних з правом користування житлом .

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право на проживання та користування квартирою №15 в будинку 5 по майдану Привокзальному в м.Житомирі.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання: 10009, АДРЕСА_2.

Відповідач: ОСОБА_2 міська рада, адреса місцезнаходження: 10014, майдан ОСОБА_8, 4/2, м.Житомир.

Cуддя Р. А. Галасюк