ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1600/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарями судового засідання Расуловою А.А., Кримчук Я.Р., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каштан», третя особа: Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання недійсним положень статуту,

представник позивача: ОСОБА_3

представник відповідача Бузань В.І.

представник третьої особи: Матюшенко О.М.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 р. ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовом про визнання недійсними положень статуту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каштан» (далі по тексту - ОСББ «Каштан», об'єднання, відповідач) в редакції від 16.02.2016.

Позов обґрунтований тим, що 16.02.2016 на загальних зборах співвласників ОСББ «Каштан» було прийняте рішення про затвердження статуту об'єднання в новій редакції, який не відповідає вимогам Законів України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та положенням Типового статуту ОСББ, що полягає у наступному.

Положення розділу 2 оспорюваного статуту, який передбачає, що метою створення, завданням та предметом діяльності об'єднання є забезпечення і захист прав його співвласників та дотримання їхніх обов'язків, суперечить положенням Типового статуту та чинному законодавству.

Типовий статут визначає статутні органи об'єднання, їх повноваження і порядок формування і не містить поняття «керуючий справами», а відтак пункти 3.15.2 та 3.15.3. оспорюваного статуту, які передбачають право правління на договірній основі найняти на роботу керуючого справами - фізичну особу, яка здійснюватиме функції голови правління, не відповідають вимогам Типового статуту та нормам чинного законодавства.

Позивач також вважає протиправним і таким, що суперечать Типовому статуту, положення оспорюваного статуту про те, що кожний співвласник під час голосування має один голос незалежно від площі квартири або нежитлового приміщення, вказує на відсутність у ньому низки визначених Типовим статутом положень (пунктів 1-6) і на те, що в оспорюваному статуті фігурує поняття «житловий комплекс» в той час як у Типовому статуті вказане поняття замінене на «багатоповерховий будинок».

Позивач також вважає неправомірними положення оспорюваного статуту щодо можливості прийняття рішень загальними зборами шляхом письмового опитування, визначення кількості представників співвласників та строку їх повноважень, обов'язковість рішень загальних зборів для усіх співвласників, крім випадків, коли ці рішення зачіпають майнові інтереси співвласників, які не брали участі в загальних зборах, а також відсутність в оспорюваному статуті вказівок на низку обов'язкових, на його думку, положень, а саме: щодо мінімального розміру суми договору, укладення якого можливе лише за умови його погодження загальними зборами; щодо питань використання спільного майна; щодо порядку надання рішень загальних зборів співвласникам; щодо чіткого строку затвердження кошторису; щодо обов'язку ініціатора загальних зборів надати кожному співвласнику текст пропонованих змін до статуту не пізніше ніж за 14 днів до проведення загальних зборів.

До того ж позивач зазначає, що було порушено порядок затвердження нової редакції статуту, оскільки його прийнято без обговорення, його текст не вручався співвласникам, неправильно визначений порядок голосування тощо.

Відповідач позов не визнав обґрунтовуючи свою позицію такими аргументами.

Статут не є правочином в розумінні статті 202 ЦК України і не може бути оспорений як недійсний.

За своєю правовою природою статут юридичної особи є індивідуальним актом ненормативного характеру, який може бути визнаний недійсним у разі невідповідності його вимогам чинного законодавства та/або визнаній законом компетенції органу, який видав цей акт. Окрім того обов'язковою умовою визнання акту недійсним є порушення прав та законних інтересів позивача.

Позивач не довів невідповідність статуту вимогам законодавства та порушення його прав.

Загальними зборами співвласників ОСББ «Каштан» в кількості 93 особи з дотриманням визначеної статутом та законом процедури було прийняте рішення про затвердження нової редакції статуту об'єднання, у якому містяться всі положення, передбачені як Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», так і визначені Типовим статутом. Окрім загальних положень, статутом визначено мету, завдання та предмет діяльності ОСББ, визначено статутні органи об'єднання, їхні повноваження та порядок формування, джерела фінансування, порядок використання майна та коштів, права і обов'язки співвласників, відповідальність за порушення статуту та рішень статутних органів, порядок внесення змін до статуту, підстави та порядок ліквідації і вирішення майнових питань, пов'язаних з цим.

Позивач не скористався своїм правом бути присутнім на загальних зборах, хоча про їх проведення був повідомлений належним чином.

Пункти 3.3., 3.15.3., 3.4. статуту не суперечать положенням ст. 10, 7 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» та не порушують права співвласників.

Представник третьої особи - Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації просив розглянути справу у його відсутність та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

18.10.2017 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду на 23.11.2017.

23.11.2017 від відповідача надійшли письмові заперечення на позов з письмовими доказами, за клопотанням позивача розгляд справи відкладено на 31.01.2018.

31.01.2018 суд вирішив розглядати справу в порядку загального позовного провадження, замінив засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням, замінив первісну третю особу - Центр надання адміністративних послуг, належною третьою особою - Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією, встановив строк для подачі заяв по суті справи та оголосив перерву до 06.03.2018.

19.02.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив.

06.03.2018 розгляд справи перенесено у зв'язку з перебуванням судді у відпустці.

28.03.2018 суд встановив відповідачу додатковий строк для подачі заперечень, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 11.07.2018.

13.04.2018 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

11.07.2018 суд розпочав розгляд справи по суті та оголосив перерву до 24.10.2018.

Заслухавши представників сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_2 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

У 2000 р. у вказаному будинку було створене ОСББ «Каштан».

16.02.2016 відбулися загальні збори співвласників ОСББ «Каштан». На розгляд порядку денного зазначених зборів було винесено, зокрема, питання про прийняття статуту у новій редакції.

З протоколу № 1 загальних зборів співвласників ОСББ «Каштан» від 16.02.2016 вбачається, що у зборах взяли участь 94 співвласники, з яких 93 голосували за прийняття та затвердження статуту у новій редакції.

Позивач під розпис був повідомлений про проведення загальних зборів, проте своїм правом бути присутнім на зборах та голосувати по питаннях порядку денного не скористався.

За результатами загальних зборів було прийняте рішення про прийняття та затвердження статуту ОСББ «Каштан» у новій редакції та уповноваження голови загальних зборів ОСОБА_6 підписати його.

На виконання зазначеного рішення ОСОБА_6 було підписано нову редакцію статуту ОСББ «Каштан» (а.с. 65-73), який і є предметом оскарження у цій справі.

За своєю правовою природою статут юридичної особи є індивідуальним актом ненормативного характеру, який визначає, зокрема, статус юридичної особи, обов'язки її учасників, посадових осіб та регулює інші питання, пов'язані з діяльністю цієї особи.

Оскільки акт - це юридична форма рішень, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання певних відносин, який має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин, суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що статут ОСББ може бути визнаний недійсним.

У законодавстві України відсутні спеціальні норми, які визначають підстави недійсності індивідуальних актів ненормативного характеру, а тому суд вбачає підстави для застосування аналогії закону.

Так, за положеннями частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень частин першої-третьої та п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку, що підставами для визнання статуту недійсним може бути невідповідність його вимогам чинного законодавства, визначеній законом компетенції органу, який його видав, та порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку, врегульовано Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 № 2866-ІІІ (далі - Закон № 2866-ІІІ).

Відповідно до статті 4 вищевказаного Закону об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об'єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об'єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання.

Статтею 10 Закону № 2866-ІІІ визначено, що органами управління об'єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об'єднання. Вищим органом управління об'єднання є загальні збори.

До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема, затвердження статуту об'єднання, внесення змін до нього; обрання членів правління об'єднання; питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об'єднання та річного звіту тощо.

За положенням статті 7 Закону № 2866-ІІІ статут об'єднання складається відповідно до типового статуту, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства.

У статуті має бути визначено таке: назва і місцезнаходження об'єднання; мета створення, завдання та предмет діяльності об'єднання; статутні органи об'єднання, їхні повноваження та порядок формування; порядок скликання та проведення загальних зборів; періодичність проведення зборів; порядок голосування на зборах та прийняття рішень на них; перелік питань, для вирішення яких потрібна кваліфікована більшість голосів; джерела фінансування, порядок використання майна та коштів об'єднання; порядок прийняття кошторису, створення та використання фондів об'єднання, включаючи резервні, а також порядок оплати спільних витрат; перелік питань, які можуть вирішуватися зборами представників; права і обов'язки співвласників; відповідальність за порушення статуту та рішень статутних органів; порядок внесення змін до статуту; підстави та порядок ліквідації, реорганізації (злиття, поділу) об'єднання і вирішення майнових питань, пов'язаних з цим.

Статут може містити також інші положення, що є істотними для діяльності об'єднання та не суперечать вимогам законодавства.

На час прийняття оспорюваного статуту була чинною редакція Типового статуту ОСББ, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до Типового статуту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 23.09.2015 № 238.

Дослідженням змісту оспорюваного статуту ОСББ «Каштан» встановлено, що його положення, в цілому, відповідають вимогам чинного законодавства і не суперечать їм та положенням Типового статуту ОСББ.

Так, всупереч доводам позивача визначені розділом 2 оспорюваного статуту мета створення, завдання та предмет діяльності об'єднання цілком узгоджується з положеннями статті 4 Закону № 2866-ІІІ.

Не суперечать закону і положення розділу 3 статуту, які визначають статутні органи об'єднання, їх повноваження та порядок формування.

Віднесення відповідачем до виключної компетенції загальних зборів погодження умов усіх договорів, предметом яких є майнові права або спільне майно співвласників чи їх частина, без визначення суми таких договорів (підпункт 10 пункт 3.3. статуту) жодним чином не порушує інтереси співвласників, а навпаки, має на меті максимальний захист їх прав.

Не суперечить закону і положення пункту 3.4. статуту щодо можливості проведення письмового опитування співвласників і врахування результатів цього опитування при прийнятті рішень, винесених на загальні збори об'єднання.

Так, відповідно до частини 3 статті 10 Закону № 2866-ІІІ загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об'єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників.

Частиною 10 статті 6 Закону № 2866-ІІІ, яка регламентує, зокрема, питання скликання і проведення установчих зборів об'єднання, передбачено, що якщо в результаті проведення установчих зборів для прийняття рішення не набрано кількості голосів "за" або "проти", встановленої частиною дев'ятою цієї статті (більше половини загальної кількості усіх співвласників), проводиться письмове опитування співвласників, які не голосували на установчих зборах. Письмове опитування співвласників проводиться протягом 15 календарних днів з дати проведення установчих зборів.

Відповідно до вимог частини 16 статті 10 Закону № 2866-ІІІ рішення приймається шляхом поіменного голосування. Під час підрахунку голосів враховуються і голоси, подані співвласниками під час проведення загальних зборів, і голоси, подані під час письмового опитування. Рішення оформляється особистим підписом кожного, хто проголосував, із зазначенням результату голосування ("за" чи "проти").

На обґрунтування своїх вимог позивач також посилається на невідповідність закону пункту 3.11.5. Статуту ОСББ, згідно з яким кожний співвласник під час голосування має один голос незалежно від площі квартири або нежилого приміщення, що перебуває у його власності.

Ці доводи позивача є слушними, оскільки згідно із Законом N 417-VIII від 14.05.2015 статтю 10 Закону № 2866-ІІІ було доповнено новими положеннями (частинами 12 та 13), відповідно до яких кожний співвласник (його представник) під час голосування має кількість голосів, пропорційну до частки загальної площі квартири або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Водночас вказана законодавча норма містить положення про те, що статутом об'єднання може бути встановлено інший порядок визначення кількості голосів, що належать кожному співвласнику на загальних зборах, а відтак встановлений відповідачем порядок визначення кількості голосів не суперечить закону.

Ще одним аргументом позивача є невідповідність закону положень статуту, які надають правлінню право на договірній основі найняти на роботу управителя - юридичну особу, яка здійснюватиме функцію з управління майном житлового будинку, та керуючого справами - фізичну особу, яка здійснюватиме функції голови правління (пункти 3.15.2 та 3.15.3.).

Проте всупереч доводів позивача закон не містить жодних обмежень як щодо права співвласників залучити на договірних засадах управителя багатоквартирного будинку - фізичну особу - підприємця або юридичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності, що прямо передбачено статтею 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», так і фізичну особу - керуючого справами.

Більш того частиною 3 статті 12 Закону № 2866-ІІІ передбачено, що об'єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об'єднання.

Позивач також посилається на порушення процедури затвердження нової редакції статуту, проте жодних доказів на підтвердження цієї обставини ним не надано, а відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Що стосується інших доводів позивача, якими він обґрунтовує свої вимоги про недійсність статуту, то суд керується положеннями статті 15 ЦК України, за змістом якої підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання.

Процесуальний закон також містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес (статті 1, 3 ЦПК України).

Закріплений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки ОСОБА_2 оспорює акт юридичної особи, саме на нього покладається обов'язок обґрунтування та доказування не лише невідповідність його положень вимогам закону, а й тієї обставини, що ці положення порушують його право або цивільний інтерес.

Однак позовна заява не містить жодних посилань та те, яке ж право чи цивільний інтерес позивача як фізичної особи порушені вжиттям у статуті понять «житловий комплекс» та «керуючий справами», відсутністю відомостей щодо кількості представників співвласників та строку їх повноважень, наданням співвласникам, які не брали участі в загальних зборах, де були прийняті рішення, що зачіпають їх майнові інтереси, права на звернення до голови правління, невизначенням чіткого строку затвердження кошторису тощо.

За результатами розгляду справи в судовому засіданні позивач та його представник також не обґрунтували і не довели факт порушення його суб'єктивних прав.

Отже зважаючи на те, що невідповідності оспорюваного статуту ОСББ «Каштан» вимогам чинного законодавства та визначеній законом компетенції органу, який його видав, не встановлено, статут не суперечить інтересам держави і суспільства, відповідає внутрішній волі співвласників ОСББ «Каштан», які брали участь у голосуванні, та не порушує суб'єктивне право чи цивільний інтерес позивача, підстав для визнання його недійсним суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 187, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каштан» про визнання недійсним положень статуту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: