Справа № 463/1409/18
Провадження № 2/463/1211/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Коник О.Б.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Фурика І.Я.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екстрім Вікенд» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним його звільнення, поновлення на посаді директора ТОВ «Екстрім Вікенд», стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 12 січня 2018 року до дати поновлення на роботі.

Позов мотивує тим, що був учасником ТОВ «Екстрім Вікенд» та перебував на посаді директора вказаного товариства. Рішенням загальних зборів товариства, оформленого протоколом № 1/2018 від 30 січня 2018 року позивача звільнено з посади директора з 12 січня 2018 року відповідно до заяви про звільнення за власним бажанням від 11 грудня 2017 року. Вважає своє звільнення незаконним з наступних підстав. Вказане товариство було створено в 2007 році чотирма засновниками з наступними розмірами часток в статутному фонді: ОСОБА_5 32%, ОСОБА_6 - 32%, ОСОБА_7 - 32%, ОСОБА_4 - 4%. В грудні 2017 року учасники товариства ОСОБА_5 і ОСОБА_6 продали свої частки у статутному капіталі товариства ОСОБА_7, в результаті чого останній став власником 96% статного капіталу. ОСОБА_7 від купівлі частки позивача в товаристві відмовився, у зв'язку з чим позивач прийняв рішення про вихід зі складу товариства, про що було подано відповідну заяву. 12 грудня 2017 року позивачем було подано заяву про звільнення за власним бажанням, яке було проведено з 12 січня 2018 року загальними зборами, які відбулись 30 січня 2018 року. Вважає своє звільнення таким, що здійснено з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки звільнення проведено після спливу двох тижневого строку. 12 грудня 2017 року отримав повідомлення від ОСОБА_7 про проведення зборів учасників товариства на 12 січня 2018 року, де в повістці дня було питання про звільнення директора товариства. Прибувши на збори, ОСОБА_7, який володіє часткою в розмірі 96% повідомив про перенесення зборів. 12 грудня 2017 року ОСОБА_7 виніс наказ № 61 відповідно до якого він приступив до виконання обов'язків директора товариства. 30 січня 2018 року відбулись збори учасників товариства, без відома позивача, на яких прийнято рішення про звільнення позивача, хоча згідно з п. 16.9 статуту товариства, учасники товариства повинні бути повідомлені про збори не менше ніж за 30 днів.

Ухвалою від 3 квітня 2018 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі.

18 червня 2018 року представником відповідача Фуриком І.Я., який діяв на підставі довіреності від 16 червня 2018 року подано відзив відповідно до якого в задоволені позову просив відмовити з наступних підстав. Звільнити позивача з роботи в строки встановлені ст. 38 КЗпП України неможливо, оскільки відповідно до п. 5 ст. 61 Закону України «Про господарські товариства» про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного не менше ніж за 30 днів до скликання загальних зборів. Крім того, припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутись в будь-який час та з будь-яких підстав, при цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобігання негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. Правовий статус членів колегіального органу господарського товариства чи одноособового його керівника значно відрізняється від статусу інших працівників, що обумовлено специфікою його трудової діяльності, яка полягає у виконанні ним функцій по управлінню товариством. Вказана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 7 лютого 2018 року в справі № 711/5711/16. Також вказує, що позивач залишив роботу після закінчення двотижневого строку попередження про звільнення за власним бажанням, був відсутнім на роботі та повністю усунувся від виконання своїх обов'язків з моменту подання заяви, а саме з 12 грудня 2017 року, що підтверджується відповідними актами. Зазначає, що рішення про звільнення позивача було прийнято 12 січня 2018 року, а протокол датований 30 січня 2018 року, оскільки було оголошено перерву. Позивач ухилився від участі у зборах під надуманими приводами.

Представником позивача ОСОБА_2, який діяв на підставі ордеру від 15 березня 2018 року серії ЛВ № 110719, 25 червня 2018 року подано відповідь на відзив відповідно до якої просить позов задовольнити з наступних підстав. Вважає, що ОСОБА_7 в грудні 2017 року почав здійснювати дії щодо усунення позивача від участі в управлінні товариством та від здійснення обов'язків керівника. Посилання на постанову Верховного Суду вважає не доречним, оскільки предметом спору у вказаній справі № 711/5711/16 було звільнення керівника на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП. Представлені акти про відсутність на роботі позивача вважає неналежними доказами, оскільки такі підписані учасником товариства. Протокол зборів не містить даних про їх початок 12 січня 2018 року та їх продовженням 30 січня 2018 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в позові та відповіді на відзив. Додатково пояснив, що позивач 20 грудня 2017 року подав заяву про вихід з товариства. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача Фурик І.Я. проти позову заперечив, пояснення надав аналогічні викладеним у відзиві. Підтвердив факт отримання відповідачем заяви позивача від 20 грудня 2017 року про вихід з товариства. Просив в задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Стаття 38 КЗпП визначає, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Рішенням загальних зборів ТОВ «Екстрім Вікенд» позивача звільнено з посади директора вказаного товариства з 12 січня 2018 року на підставі заяви про звільнення за власним бажанням від 11 грудня 2017 року, що стверджується протоколом № 1/2018 від 30 січня 2018 року (а.с. 5).

Відповідно до п. 16.6 статуту ТОВ «Екстрім Вікенд» загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства. Пункт 16.7 статуту передбачає, що збори є повноважними якщо на них присутні учасники, які володіють 50% голосів.

Сторонами визнається, що розмір вкладу ОСОБА_7 в статутний фонд ТОВ «Екстрім Вікенд» становить 96% , а ОСОБА_4 - 4%, а тому відповідно до положень ст.. 82 ЦПК України вказані обставини доказуванню не підлягають.

Таким чином, компетентним органом прийнято рішення про припинення трудових відносин з позивачем, оскільки участь в зборах приймав учасник, внесок в статутний фонд товариства якого становить 96%, що вбачається з протоколу № 1/2018 від 30 січня 2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Таким чином, припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.

Згідно з ст. 92 ЦК України дієздатність юридичної особи здійснюється через її органи. Поняття дієздатності є цивілістичним, а отже, формування, зміна та припинення органів юридичної особи регулюються цивільним законодавством. Той факт, що члени колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособовий його керівник перебувають у трудових відносинах із товариством, не встановлює пріоритет трудового регулювання над цивілістичним, оскільки до цих відносин не може застосовуватися модель «роботодавець - працівник», властива трудовим відносинам. Правовий статус членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового його керівника значно відрізняється від статусу інших працівників, що обумовлено специфікою його трудової діяльності, яка полягає у виконанні ним функцій по управлінню товариством.

Відповідно до п. 5 ст. 61 Закону України «Про господарські товариства» та п. 16.9 статуту ТОВ «Екстрім Вікенд» учасники товариства повідомляються про загальні збори за тридцять календарних днів до дня проведення зборів (а.с. 14-22). Пункт 17.1 статуту визначає, що виконавчим органом товариства є директор, який призначається загальними зборами учасників.

Враховуючи наведені положення, суд відхиляє покликання позивача, що його звільнення повинно було відбутись протягом двох тижнів з дати подачі заяви про звільнення за власним бажанням, оскільки правовий статус керівника господарського товариства значно відрізняється від статусу інших працівників, що обумовлено специфікою його трудової діяльності, яка полягає у виконанні ним функцій по управлінню товариством і питання звільнення директора віднесено до компетенції загальних зборів відповідача, які можна було скликати не раніше ніж через тридцять днів від дати подачі заяви про звільнення директора за власним бажання.

Також судом не береться до уваги доводи позивача, що відповідачем порушено процедуру скликання загальних зборів і несвоєчасне повідомлення про такі, оскільки відповідно до п. 12.3 статуту товариства учасник вважається таким, що вибув з товариства з наступного дня після подання заяви про вихід якщо інший строк не передбачений в заяві. Судовим розглядом встановлено, що позивач 20 грудня 2018 року подав заяву про вихід з ТОВ «Екстрім Вікенд», що визнається сторонами, а тому згідно з ст. 82 ЦПК України не потребує доказуванню. Таким чином, з 21 грудня 2017 року позивач вважається таким, що вибув з товариства, що в свою чергу виключає обов'язок повідомлення його про збори учасників товариства, в тому числі, які відбувались 30 січня 2018 року.

Проте суд не може погодитись з датою звільнення позивача 12 січня 2018 року, оскільки з протоколу вбачається, що збори відбувались 30 січня 2018 року, протокол даних про початок зборів учасників товариства 12 січня 2018 року та продовження таких 30 січня 2018 року, як вказує сторона відповідача, не містить, доказів протилежного суду не представлено відповідачем.

Враховуючи наведене, фактично звільнення позивача відбулось 30 січня 2018 року, що і слід вважати датою звільнення, оскільки цього дня прийнято рішення компетентного органу про припинення трудових відносин відповідача з позивачем, а тому по вказану дату позивач перебув у трудових відносинах з відповідачем, що зумовлює підставність зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за період з 12 по 30 січня 2018 року, оскільки позивач одним з предметів спору визначив стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 12 січня 2018 року.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу вимог і своїх заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, зокрема слід змінити дату звільнення позивача з 12 на 30 січня 2018 року та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за період часу з 12 по 30 січня 2018 року.

В частині поновлення на роботі позивача суд відмовляє, оскільки прийшов до висновку, що позивача звільнення без порушення вимог чинного законодавства, що виключає підстави для стягнення заробітної плати за вимушений прогул.

При цьому, судом не беруться до уваги посилання сторін на акти про відсутність працівника на робочому місці від 16 та 23 грудня 2017 року, які подані стороною відповідача разом з відзивом, оскільки підставою звільнення позивача є подана ним заяви про звільнення за власним бажання, а не його звільнення у зв'язку з прогулом (а.с. 50, 51). Також суд не може надати оцінки долученим стороною відповідача вимозі про сплату боргу, повідомленню про сплату боргу та запиту про надання інформації (а.с. 52-54), оскільки вказані документи не стосуються предмету доказування. Також судом не беруться до уваги долучені стороною позивача копії наказів відповідача від 12 грудня 2017 року, оскільки такий не містить підпису особи (а.с. 23), від 14 та 15 грудня 2017 року, оскільки предметом спору не є перевірка повноважень осіб на підписання вказаних наказів.

При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судові витрати, які складаються з 704,8 гривень судового збору, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст. 83, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екстрім Вікенд» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_4 з 12 січня 2018 року на 30 січня 2018 року.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Екстрім Вікенд» нарахувати та виплатити ОСОБА_4 заробітну плату за період часу з 12 по 30 січня 2018 року.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екстрім Вікенд» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екстрім Вікенд» в користь держави 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати понесені позивачем ОСОБА_4 на 30 липня 2018 року о 13 годині 30 хвилин в приміщенні Личаківського районного суду м. Львова (м. Львів, вул. Б.Лепкого, 16).

Зобов'язати ОСОБА_4 в строк до 27 липня 2018 року представити докази щодо розміру понесених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім'я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_4: місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Екстрім Вікенд»: місцезнаходження: Львівська область, пустомитівський район, с. Сокільники, вул. Дубівка, буд. 1А, ідентифікаційний код юридичної особи 34943881.

Суддя: Стрепко Н.Л.