Провадження №2/760/1494/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарях: Козак К.В., Ковальській К.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Київської місцевої прокуратури №10 - Воробйова В.В.,

представника відповідача Прокуратури міста Києва Стретович М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у м. Києві, Київської місцевої прокуратури №10, Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України про стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконної дії або бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність досудового розслідування, прокуратури або суду, стягнення моральної шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

07.11.2016 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до начальника Шевченківського УП НП в місті Києві полковника поліції Приступа Г.Л. (Слідчий відділ поліції №4), Київської місцевої прокуратури №10, третя особа: Державна казначейська служба України, про стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконної дії або бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність досудового розслідування, прокуратури або суду.

Ухвалою судді від 11.11.2016 позов залишено без руху.

29.12.2016 позивачем усунуто недоліки позовної заяви шляхом подання позовної заяви в новій редакції.

Так, ОСОБА_1 звернулася з позовом до Шевченківського УП НП в м. Києві, Слідчого відділу 4- ТВП, Київської місцевої прокуратури №10, Прокуратури міста Києві, треті особи: Державна казначейська служба України, начальник Шевченківської УП НП в місті Києві Приступа Герман Леонідович, начальник Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Осипенко Руслан Іванович, перший заступник начальника відділу-начальник СВ 4-го ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Коваленко Микола Вячеславович, слідчий СВ 4-го ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Черниш Артур Сергійович, зам. Начальника Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Шумейко Дмитро Олександрович, СВП №4 Шевченківського УП ГУ НП в місті Києві Швець Анастасія Федорівна, заступник прокурора Шевченківського району м. Києві Волошин Роман Федорович, заступник прокурора Шевченківського району міста Києві Доценко Валерій Анатолійович, заступник прокурора міста Києва Корж Анатолій Степанович та просила суд:

визнати незаконним рішення, дії та бездіяльність відповідачів по не виконанню судового рішення слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24.07.2014 у справі №761/14572/14-к, що призвело до нанесення їй моральної шкоди і приводить до затягування досудового розслідування по справі вбивства її рідного брата ОСОБА_15 протягом 8 років 8 місяців, а також визнати причинний зв'язок протиправної поведінки відповідачів та шкоди, що настала, при якому протиправність є причинною, а шкода - наслідком та зобов'язати Державне Казначейство України відшкодувати суму моральної шкоди шляхом стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, шкода завдана невиконанням судового рішення слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24.07.2014 у справі №761/14572/14-к в розмірі 55 943,15 грн. (розмір 2000 Євро) офіційний курс євро Нацбанку України станом на 29.12.2016 становить 27,971574 грн., в подальшому призначену суму відшкодування по регресивному позову Державне Казначейство України може покласти на встановлених осіб на завдавачів шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що за матеріалами дослідчої перевірки, які надійшли з Соснівського РУ УМВС України в Черкаській області слідчим відділом Шевченківського районного управління до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0014216 внесено відомості за ознаками вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України.

Позивач посилалася на те, що відповідачами не виконується ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24.07.2014 у справі №761/14572/14-к, якою було скасовано постанову слідчого СВ 4-го ВМ Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві Черниш А.С. від 05.12.2013 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0014216 від 19.02.2013. Також у своєму позові позивачка посилалася 25.12.2013 та 23.06.2014 Шевченківським РУГУ МВС України в м. Києві було прийнято постанови про закриття кримінального провадження №0014216 від 19.02.2013, у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України.

Позивач посилалася на те, що у зв'язку з вище викладеним, а також тривалим досудовим розслідуванням кримінального провадження №0014216 від 19.02.2013, їй завдано моральної шкоди.

Ухвалою судді від 13.01.2017 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

11.04.2017 на адресу суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. Заява обґрунтована тим, що станом на 11.04.2017 держава Україна в особі Слідчого відділу Шевченківського УП НП в місті Києві не виконала судові рішення слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.07.2014 у справі №761/14572/14-к та від 16.05.2016 у справі №761/16760/16-к. У своїй заяві про уточнення позовних вимог позивач зазначила відповідача державу Україна в особі Слідчого відділу Шевченківського УП НП в місті Києві, Київської місцевої прокуратури №10, третю особу Державну казначейську службу України та просила стягнути на її користь 114 693,42 грн. за невиконання вищезазначених ухвал слідчого судді.

21.06.2017 представником Київської місцевої прокуратури №10 було подано заперечення на позов. Заперечення обґрунтовані тим, що позивачка не є стороною кримінального провадження №0014216, оскільки ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19.01.2015 у справі №11сс/796/2046/2014, останній роз'яснено, що вона не є заявником, потерпілим, його представником чи законним представником у кримінальному провадженні №0014216. Представник КМП №10 вважає, що у позивача не виникає права на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду у кримінальному провадженні №0014216, оскільки вона не є стороною у вказаному кримінальному провадженні, та й відсутність факт заподіяння їй шкоди. Також представник відповідача посилався на те, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам законодавства щодо визначення розміру шкоди.

21.11.2017 на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивачка зазначила відповідачем державу Україна в особах Слідчого управління національної поліції в місті Києві, Київської місцевої прокуратури №10, Прокуратури міста Києва та третю особу Державну казначейську службу України та просила стягнути на її користь 125 022,69 грн. за невиконання ухвал слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.07.2014 у справі №761/14572/14-к та від 16.05.2016 у справі №761/16760/16-к.

12.06.2018 на адресу суду від представника Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що Шевченківське управління поліції ГУНП у м. Києві як відокремлений структурний підрозділ Головного управління Національної поліції у м. Києві в жодні відносини з позивачем не вступало. Жодних дій відносно позивача не приймали та не вчиняли, а отже не могли порушити права позивача чи завдати йому збитків. Всі слідчі та процесуальні дії по вказаному кримінальному провадженню здійснювались у 2013-2014 р.р. слідчим відділом Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Протокольною ухвалою суду від 25.09.2018 відмовлено в задоволенні клопотанні позивача про витребування матеріалів судових справ №№761/14572/14-к, 761/16760/16-к, 761/16505/17-к із Шевченківського районного суду міста Києва та оригіналу кредитного договору за листопад-грудень 2007 року, укладеного між ОСОБА_16 та АТ «Експобанк».

У судовому засіданні позивач замінила належного відповідача: держава Україна в особі Головного управління Національної поліції у м. Києві, Київської місцевої прокуратури №10, Прокуратури міста Києва. Позов підтримала. У судовому засіданні позивач просила суд про виконання ухвал слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справах №№761/14572/14-к, 761/16760/16-к, відновлення кримінального провадження та щоб щодо неї було здійснено слідчі дії.

Представник відповідача Київської місцевої прокуратури №10 Воробйов В.В. просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність позовної заяви вимогам законодавства та необґрунтованість позову.

Представник відповідача Прокуратури міста Києва Стретович М.О. заперечувала проти позову, посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог до Прокуратури міста Києва.

Представник Головного управління Національної поліції у м. Києві у судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про розгляд справи.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Позивач, звертаючись до суду, з вказаними позовними вимогами, посилалася на ч. 6 ст. 1176 ЦК України та не виконання державою України судових рішень слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.07.2014 у справі №761/14572/14-к та від 16.05.2016 у справі №761/16760/16-к, а також тривалим досудовим розслідуванням кримінального провадження №0014216 від 19.02.2013, на що суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 10.09.2013 слідчим відділом Шевченківського районного управління до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0014216 внесено відомості, викладені у матеріалах дослідчої перевірки, які надійшли з Соснівського РУ УМВС України в Черкаській області, щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24.07.2014 у справі №761/14572/14-к було скасовано постанову слідчого СВ 4-го ВМ Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві Черниш А.С. від 05.12.2013 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0014216 від 19.02.2013.

25.12.2013 слідчим СВ 4-го ВМ Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві Черниш А.С. прийнято постанову про закриття кримінального провадження №0014216 від 19.02.2013, у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України.

23.06.2014 слідчим СВ 4-го ВМ Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві лейтенантом міліції Черниш А.С. прийнято постанову про закриття кримінального провадження №0014216 від 19.02.2013, у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України.

При цьому, згідно відповіді Прокуратури міста Києві від 30.06.2015 №04/2/2-3323-14, Шевченківським районним судом міста Києва за скаргою ОСОБА_1 24.07.2014 скасовано постанову слідчого від 23.06.2014 про закриття кримінального провадження №0014216.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого суді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2016 у справі №761/16760/16-к скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, на підставі заяви ОСОБА_1 від 24.04.2016, про вчинення кримінального правопорушення, було задоволено. Зобов'язано слідчого Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві, який уповноважений вносити до ЄРДР заяви та повідомлення про кримінальне правопорушення, внести до ЄРДР заяву ОСОБА_1, від 24.04.2016, про вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду міста Києва від 19.01.2015 у справі №11сс/796/2046/2014, заяву ОСОБА_1 про роз'яснення ухвали Апеляційного суду міста Києва від 06.11.2014, задоволено. Роз'яснено, що ОСОБА_1 не є заявником, потерпілим, його представником чи законним представником у кримінальному провадженні №0014216 від 10.09.2013, оскільки вказане кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, визначені ст.ст. 1174, 1176 ЦК України. Такі підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб вказаних вище органів, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є безумовною підставою покладення цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду саме на державу в особі Державної казначейської служби України, незалежно від вини такої особи.

Згідно ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Таким чином, виходячи із характеру спірних правовідносин, останні регулюються спеціальним нормативно-правовим актом Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Шкода відшкодовується у випадках, прямо передбачених Законом.

Проте, право громадянина на відшкодування матеріальної та моральної шкоди виникає у випадках, передбачених ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (надалі Закон), якщо шкода завдана внаслідок постановления виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення, тобто нею визначені правові підстави відшкодування шкоди, визначальною ознакою яких є незаконність дій посадових осіб.

При цьому, вказані статті знаходяться між собою в причинно-наслідковому зв'язку. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб.

Шкода, завдана юридичній чи фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів ст.1173 ЦК України.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювана шкоди), спеціальна норма ст. 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку відповідача) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій них державних органів, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Причому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдипійне значення для справи про відшкодування шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, позивачем не надано доказів, що діями Головного управління Національної поліції у м. Києві, Київської місцевої прокуратури №10, Прокуратури міста Києва було їй завдано шкоду а розумінні зазначених вище норм ЦК України, а тому вищенаведені обставини дають підстави суду зробить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Суд, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Київської місцевої прокуратури №10, Прокуратури міста Києва, третя особа: Державна казначейська служби України про стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконної дії або бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність досудового розслідування, прокуратури або суду, стягнення моральної шкоди.

Суд, керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1172, 1173, 1176 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Київської місцевої прокуратури №10, Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України про стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконної дії або бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність досудового розслідування, прокуратури або суду, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: