Постанова

Іменем України

16 липня 2018 року

м. Київ

справа № 525/216/17-ц

провадження № 61-29933 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Білоцерківська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області,

третя особа - приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарова Людмила Іванівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24 травня

2017 року у складі судді Хоролець В. В. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 13 липня 2017 року у складі колегії суддів: Абрамова П. С.,

Карпушина Г. Л., Гальонкіна С. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа - приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу СахароваЛ. І., про визнання права власності в порядку спадкування.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла її тітка ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина на: домогосподарство, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1; присадибну земельну ділянку загальною площею 0,47 га, що складається із земельної ділянки 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,22 га - для ведення особистого селянського господарства; земельні ділянки (паї) загальною площею 6,21 га в складі: земельної ділянки (паю) площею 3,21 га, за адресою: с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області та земельної ділянки (паю) площею 3,00 га в с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області; автомобіль ВАЗ-21063, 1983 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, двигун НОМЕР_4; майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат серія НОМЕР_8), що виданий Білоцерківською сільською радою 25 грудня 2001 року.

На момент смерті ОСОБА_8 проживала разом з ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Право власності ОСОБА_8 на домогосподарство та автомобіль було набуто ОСОБА_8 до початку спільного життя із

ОСОБА_9, а на земельні ділянки - в порядку приватизації.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 власних дітей не мали. Вона за життя допомагала ОСОБА_8 та ОСОБА_9, підтримувала з ними тісні родинні стосунки, здійснила їх поховання за власний рахунок. Після смерті ОСОБА_8 вона доглядала за ОСОБА_9 та систематично допомагала йому по господарству.

За життя ОСОБА_8 08 квітня 1998 року заповіла ОСОБА_4 належне їй майно, що складається з: 1/2 частини житлового будинку та 1/2 частини господарських приміщень за адресою: АДРЕСА_1, Великобагачанського району, приватизованої земельної ділянки загальною площею 6,21 га, що знаходиться в с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області, легкового автомобіля ВАЗ-21063, 1983 року випуску, та всього іншого майна, де б воно не знаходилося.

У встановлені законодавством строки вона подала заяву про прийняття спадщини, також заяву про прийняття спадщини подав чоловік ОСОБА_8 - ОСОБА_9, інших спадкоємців у ОСОБА_8 за законом не має. Нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння (не вірно указано ім'я власниці будинку). Крім того, повідомлено, що ОСОБА_9 подав заяву про прийняття спадщини, і йому належить одна друга частина всього майна.

Зазначала, що вона є також племінницею ОСОБА_8, і є спадкоємицею за законом. Спадкове майно не розділено, право власності на спадкове майно відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) не оформлено, до

ІНФОРМАЦІЯ_4 року (дати смерті ОСОБА_9) вона опікувалася померлим, доглядала його під час хвороби, допомагала по господарству та спільно з ним вела господарство, в тому числі і спільні витрати з догляду за городом, будинком, здійснювала інші платежів та користувалася спадковим майном. ОСОБА_9 право власності на спірне майно не набув, помер

ІНФОРМАЦІЯ_4 року, спадкоємці після його смерті відсутні.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_4 просила в порядку спадкування визнати за нею право власності на все майно, що залишилося після смерті

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від

24 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8

- право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 та відповідно до технічного паспорта складається з житлового будинку (літ. А-1), літньої кухні (літ. Б, б), літньої кухні (літ. В, в), сараю (літ. Г), навісу (літ. г), сараю (літ. Е), погрібу (літ. е), гаража (літ. Ж), сараю (літ. І), навісу (літ. К), навісу (літ. Л), сараю (літ. М), погрібу (літ. м) та колодязя питного № 1, що належав ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 04 травня 1976 року, посвідченого Білоцерківською сільською радою Великобагачанського району за реєстровим № 32;

- право власності на 1/2 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, що розташована в АДРЕСА_1 та право власності на 1/2 частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,22 га, що розташована в АДРЕСА_1, які належали ОСОБА_8 на підставі рішення 18 сесії 21 скликання Білоцерківської сільської ради народних депутатів Великобагачанського району Полтавської області від 31 березня 1994 року;

- право власності на 1/2 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,21 га, що розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, яка належала ОСОБА_8 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_5, виданого 04 жовтня 2002 року Білоцерківською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області на ім'я

ОСОБА_8;

- право власності на 1/2 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,00 га, що розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та належала ОСОБА_8 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_6, виданого 04 червня 2002 року Білоцерківською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області на ім'я

ОСОБА_8;

- право власності на 1/2 частини легкового автомобіля ВАЗ-21063,

1983 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3, який належав ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про реєстрацію технічного засобу серія НОМЕР_7, виданого

29 грудня 1983 року МРЕВ м. Миргород Полтавської області;

- право власності на 1/2 частини майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка ДСП «Красногорівське» СГП «Левади» с. Красногорівка в розмірі 2 528,00 грн або 0,08 відсотків, що належав ОСОБА_8 згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія НОМЕР_8, виданого Білоцерківською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області 25 грудня

2001 року;

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне майно є особистою власністю ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, спадкоємцями після її смерті є ОСОБА_4 (спадкоємець за заповітом), та чоловік померлої ОСОБА_9 (спадкоємець за законом), який був непрацездатним вдівцем та відповідно до статті 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині, а тому кожен із них має право на 1/2 частини спадкового майна. Оскільки позивач та ОСОБА_9 не проживали разом на час смерті останнього та не вели спільне господарство, відсутні підстави для переходу права на спадщину, відкриту після смерті ОСОБА_8, від померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_9 до ОСОБА_4

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 13 липня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_10 відхилено, рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24 травня

2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, ОСОБА_4, як спадкоємець за заповітом, має право лише на 1/2 частини спадкового майна, оскільки ОСОБА_9, як спадкоємець за законом, з правом на обов'язкову частку у спадщині, реалізував своє право на спадкування після смерті ОСОБА_8, подавши до нотаріуса відповідну заяву, тоді як позивач ставила питання про визнання за нею права власності на спадкове майно виключно після смерті померлої ОСОБА_8

У серпні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, у якій заявник, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24 травня 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 13 липня 2017 року, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що вона на час розгляду справи є єдиним спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року своєї тітки ОСОБА_8, як за заповітом, так і за законом в частині майна не охопленого заповітом (спадкоємець другої черги). Посилання судів попередніх інстанцій на наявність у ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, права на обов'язкову частку у спадщині є необгрунтованими, оскільки відсутні відповідні документи, які підтверджують його непрацездатність. Крім того, судами не ураховано, що ОСОБА_9 не претендував на спадкове майно як непрацездатна особа та визнавав її право на спадщину, як спадкоємця за заповітом, не звертався до нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно та не вчиняв жодних дій для його реєстрації, а тому не набув право власності на 1/2 частини майна, не охопленого заповітом. Суди також не звернули увагу на те, що відповідач - Білоцерківська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області, визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

23 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року в с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме:

- домогосподарство, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що належало їй на підставі договору купівлі-продажу від

04 травня 1976 року, посвідченого Білоцерківською сільською радою за реєстровим № 32, свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок видане 28 червня 1989 року;

- присадибну земельну ділянку загальною площею 0,47 га, яку ОСОБА_8 безоплатно передано у власність 18 сесією 21 скликання Білоцерківської сільської ради народних депутатів Великобагачанського району Полтавської області 31 березня 1994 року, і яка складається із земельної ділянки 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0,22 га - для ведення особистого селянського господарства;

- земельні ділянки (паї) загальною площею 6,21 га в складі: земельної ділянки (паю) площею 3,21 га, за адресою: с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області та земельної ділянки (паю) площею 3,00 га в с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області, зареєстровані за

ОСОБА_8, державні акти НОМЕР_10 від 24 жовтня 2002 року та НОМЕР_9 від 04 червня 2002 року;

- автомобіль ВАЗ-21063, 1983 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_2, що зареєстрований за ОСОБА_8 згідно свідоцтва про реєстрацію технічного засобу НОМЕР_7, виданого МРЕВ

м. Миргород Полтавської області 24 грудня 1983 року;

- майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат серія НОМЕР_8, що виданий Білоцерківською сільською радою 25 грудня 2001 року).

З 20 січня 1990 року ОСОБА_8 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9

Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради ОСОБА_11 від 08 квітня 1998 року, реєстровий № 58, ОСОБА_8 заповіла належну її на праві особистої власності 1/2 частини житлового будинку з 1/2 частиною господарських приміщень та приватизованою земельною ділянкою, що знаходиться в с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області, легковий автомобіль марки ВАЗ-21063, випуску 1983 року, двигун НОМЕР_4, кузов НОМЕР_11 та все інше майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_8, з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася ОСОБА_4 Також заяву про прийняття спадщини подав ОСОБА_9, як спадкоємець за законом.

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року в с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області.

Постановою приватного нотаріусу Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарова Л. І. від 08 серпня 2016 року відмовлено

ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 Великобагачанського району Полтавської області, після померлої ОСОБА_8, у зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок.

Встановивши, що у правовстановлюючому документі помилково записано ім'я власника спірного житлового будинку з надвірними будівлями - ОСОБА_8, замість ОСОБА_12, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про належність спірного майна ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України непрацездатна вдова (вдівець) спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Встановивши, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 є ОСОБА_4 (за заповітом) та її чоловік ОСОБА_9 (за законом), якому належить обов'язкова частка у спадщині, як непрацездатному вдівцю відповідно до статті 1241 ЦК України, які звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, суди попередніх інстанцій дійшли законного та обгрунтованого висновку про належність указаним спадкоємцям права власності на 1/2 частини спадкового майна кожному.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_9 не був непрацездатним та відсутні письмові докази на підтвердження його непрацездатності, є безпідставними.

Непрацездатність - це соціально-фізіологічний стан людини, який визначається її об'єктивною втратою чи зменшенням природних функцій організму або зниженням кваліфікації, значним зменшенням обсягу чи припиненням трудової діяльності, у разі настання якого особа втрачає засоби до існування та потребує матеріального соціального забезпечення.

Юридичним фактом, який презюмує постійну непрацездатність особи, є старість (пенсійний вік).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у редакції, що була чинною на момент відкриття спадщини, непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Ураховуючи, що на момент смерті ОСОБА_8 (час відкриття спадщини) ОСОБА_9 виповнилось 78 років, і він відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» досяг пенсійного віку, тому в силу статті 1 указаного Закону вважався непрацездатним і мав право на обов'язкову частку у спадщині, передбачену статтею 1241 ЦК України.

Посилання ОСОБА_4 на те, що ОСОБА_9 не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець який має право на обов'язкову частку у спадщині відповідно до статті 1241 ЦК України, є безпідставними, ураховуючи, що він подав заяву про прийняття спадщини, заяви про відмову від прийняття права на обов'язкову частку у спадщині від нього не надходило, а тому встановивши наявність підстав, передбачених статтею

1241 ЦК України, суди попередніх інстанцій правильно вважали

ОСОБА_9 таким, що має право на обов'язкову частку у спадщині, відкритої після смерті його дружини ОСОБА_8

Доводи касаційної скарги щодо неотримання ОСОБА_13 свідоцтва про право на спадщину не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, ураховуючи, що відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи, що вирішуючи спір по суті суд повинен дослідити матеріали справи, надати належну правову оцінку наявним у справі доказам та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обгрунтованості, а не виходити виключно із факту визнання позову відповідачем.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 13 липня

2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник