АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28.08.2018 року м. Одеса

справа №522/14625/17

провадження №22-ц/785/1701/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Сідлецької Ю.С.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_6,

представник позивача- ОСОБА_8,

відповідач- ОСОБА_9,

представник відповідача- ОСОБА_10,

третя особа-Управління державної архітектурно-будівельної інспекції Одеської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_6 про звільнення від сплати судового збору,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Кравченко Л.В., за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції Одеської міської ради про відшкодування майнової та моральної шкоди та визнання факту пошкодження житлового будинку.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.234-237 т.1).

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У серпні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про звільнення від сплати судового збору.

Заява обґрунтована тим, що відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору він як учасник бойових дій звільнений, оскільки справа пов'язана з порушенням його прав.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, які підтримали заявлене клопотання, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_6 про звільнення від сплати судового збору підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

На учасників бойових дій розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року, який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту.

Відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Згідно із ч. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про безоплатну правову допомогу» 06 листопада 2012 року частину другу статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викласти в такій редакції: «Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов'язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов'язаних з розглядом цих питань».

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року (набрав чинності з 01 вересня 2015 року) внесені зміни, зокрема, у статтю 5 Закону України «Про судовий збір» (пільги щодо сплати судового збору), а саме: відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності ясності і недвозначності і правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування не включає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)).

Відповідно до ч.1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини перша статті 129 Конституції України).

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно буди доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C. G. Та інші проти Болгарії» (« C.G. and others v.Bulgaria», заява № 1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в першу чергу пов'язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір», проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв'язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Таким чином, обґрунтованими є доводи ОСОБА_6, що з 01 вересня 2015 року правове регулювання пільг по сплаті судового збору здійснюється на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», який є спеціальним Законом і не містить жодних обмежень для учасників бойових дій щодо предмету судового захисту порушених прав.

З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, як учасника бойових дій, на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.136, 368 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_6 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від сплати судового збору.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді :