Номер провадження 2/243/3169/2018
Номер справи 243/9178/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ )

«11» жовтня 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Кобець О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково дослідний інститут високих напруг» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Науково дослідний інститут високих напруг» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона, працює у відповідача з 30 липня 1996 року по теперішній час.

З 2010 року працівникам почали нерегулярно виплачувати заробітну плату.

Згідно Довідки № 03-28 від 28 серпня 2018 року, заборгованості з її заробітної плати за період з червня 2010 року по 30 червня 2018 року складає 11390,11 грн.

Судовим наказом Словянського міськрайонного суду, справа №243/11257/13-ц від 27 листопада 2013 року з Державного підприємства «Науково дослідний інститут високих напруг» на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з червня 2010 року по березень 2011 року у сумі 3105,63 грн., яка відповідачем по даний час не виплачена.

Таким чином заборгованість із заробітної плати, яка повинна бути стягнута з відповідача складає 11390,11 грн.

Також, посилаючись на ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати», вважає, що відповідач повинен виплатити на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати за весь час затримки розрахунку з червня 2010 року по червень 2018 року, яка відповідно до проведеного нею розрахунку складає 6797,21 грн.

Просить суд стягнути з Державного підприємства «Науково дослідний інститут високих напруг», , на її, ОСОБА_1, користь заборгованість по заробітній платі у сумі 11390,11 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати увязку з порушенням термінів її виплати у сумі 6797,21 грн.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача Державного підприємства «Науково дослідний інститут високих напруг» повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 11 жовтня 2018 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив (а.с.12).

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_2 підприємство «Науково дослідний інститут високих напруг» своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково дослідний інститут високих напруг» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Основним Законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно- правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».

Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджено Довідкою №03-28 від 28 серпня 2018 року, виданою ОСОБА_2 підприємством «Науково дослідний інститут високих напруг», що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1, станом на 01 серпня 2018 року складає 11390,11 грн., а саме: червень 2010 року - 321,71 грн., липень 2010 року 572,03 грн., серпень 2010 року 1259,35 грн., вересень 2010 року 427,00 грн., жовтень 2010 року 6,46 грн., березень 2011 року 104,00 грн., жовтень 2014 року - 875,23 грн., листопад 2014 року 1118,85 грн., березень 2016 року 816,89 грн., серпень 2017 року 2638,18 грн., квітень 2018 року 743,90 грн., травень 2018 року 1281,42 грн., червень 2018 року 1225,09 грн. (а.с. 7).

Так, Судовим наказом, виданим Словянським міськрайонним судом Донецької області 27 листопада 2013 року №243/11257/13-ц, який набув законної сили, з Державного підприємства «Науково дослідний інститут високих напруг», на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі, яка станом на 02 серпня 2013 року складала 3105,63 грн. (а.с 6).

Позивач зазначає, що відповідач по теперішній час не виплатив їй заборгованість по заробітній платі, в тому числі ту, що була стягнута відповідно до Судового наказу.

Вказані обставини підтверджені позивачем та не спростовані у належний спосіб відповідачем, оскільки підтверджуються Довідкою №03-28 від 28 серпня 2018 року, виданою ОСОБА_2 підприємством «Науково дослідний інститут високих напруг», з якої вбачається що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1, станом на 01 серпня 2018 року за період з червня 2010 року по 30 червня 2018 року складає 11390,11 грн. (а.с. 7).

Таким чином з відповідача Державного підприємства «Науково дослідний інститут високих напруг» підлягає до стягнення заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1, яка складає 8284,48 грн., що утворилася за період з жовтня 2014 року по 30 червня 2018 року (11390,11 грн. загальна сума заборгованості 3105,63 грн. стягнута з відповідача за Судовим наказом).

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію втрати частини доходів у громадянина пов'язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

За статтею 3 Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу.

Згадані вище статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок) відтворюють положення Закону лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Відповідно до пункту 3 Порядку компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: у тому числі заробітна плата (грошове забезпечення).

Виходячи із зазначеного, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців Рішенням Господарського суду Донецької області № 5/160б від 22 серпня 2011 року відносно ДП «Науково - дослідний інститут високих напруг» порушено справу про банкрутство. Дані про перебування юридичної особи в процесі припинення, відсутні .

Відповідно до ОСОБА_3 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 709/0/4-13 від 07 травня 2013 року, справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника зарплати і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута.

Як встановлено у судовому засіданні, заборгованість із заробітної плати у сумі 61393,91 грн. не була виплачена позивачу.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013, яке є обов'язковим до виконання на території України, остаточним, міститься висновок Конституційного Суду України про те, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

У частині першій статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95ВР «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» № 108/95 структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з положеннями частини 6 статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33,34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати.

За вказаних умов, невиплата компенсації втрат частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати індексації заробітної плати є обмеженням права позивача на майно, що є незаконним.

Подібне розуміння можливості обмежень прав власності на майно відповідає загальноєвропейським стандартам у галузі права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність». Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1.

ОСОБА_2 може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).

Частиною 2 ст.2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. № 1427(1427-97-п) (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 р. N 692 (692-99-п), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

В зв'язку з наведеним суд приходить до обґрунтованого переконання, що ОСОБА_2 підприємство «Науково - дослідний інститут високих напруг» повинен виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати з 01 червня 2010 року по 30 червня 2018 року.

Приріст Індексу споживчих цін за цей період складає:

червень 2010 року - 528,25 грн. (321,71 грн.*164,2%);

липень 2010 року 942,13 грн. (572,03 грн. * 164,7 %);

серпень 2010 року 2033,85 грн. (1259,35 грн. *161,5%);

вересень 2010 року 658,43 грн. (427,00 грн.* 154,2%);

жовтень 2010 року 9,88 грн. (6,46 грн.*152,9%);

березень 2011 року 147,78 грн. (104,00 грн. *142,1%);

жовтень 2014 року 879,61 грн. (875,23 грн. * 100,5%);

листопад 2014 року 1083,05 грн. (1118,85 грн.*96,8%);

березень 2016 року 255,69 грн. (816,89 грн.*31,3%);

серпень 2017 року 258,54 грн. (2638,18 грн.*9,8%)

квітень 2018 року 0,00 грн. (743,90 грн.* 0);

травень 2018 року 0,00 грн. (1281,42 грн.*0);

червень 2018 року 0,00 грн. (1225,09 грн.*0).

Сума компенсації за період з 1 червня 2010 року по 30 червня 2018 року складає 6797,21 грн.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що під час роботи позивача у ДП «Науково - дослідний інститут високих напруг» утворилась заборгованість по заробітній платі в сумі 11390,11 грн., яка на даний час позивачу не виплачена.

Отже, в даному випадку позивач має право на отримання від ДП «Науково - дослідний інститут високих напруг» компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період з 01 червня 2010 року по 30 червня 2018 року у сумі 6797,21 грн.

У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення."

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги до ДП «Науково - дослідний інститут високих напруг» про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 11390,11 грн. підлягають частковому задоволенню у сумі 8284,48 грн., оскільки сама заборгованості у розмірі 3105,63 грн. стягнуто за судовим наказом, а вимоги щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 8284,48 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в розмірі 6797,21 грн., з якої підлягають утриманню податки і обовязкові платежі.

Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.4 Закону України Про судовий збір, за подання позовних заяв в порядку цивільного судочинства майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, за подання позовної заяви немайнового характеру 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Однак, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати у розмірі 15081,69 грн.

Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 82,94 % (( 15081,69 грн. задоволені вимоги) / ( 18187,32 грн. заявлені позовні вимоги )*100%).

Виходячи з цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Науково - дослідний інститут високих напруг» на користь держави судовий збір за вимоги майнового характеру у розмірі 584,56 грн. (704,80 грн. * 82,94%), а іншу частину віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,13,76,77,78,128,131,133,141,259,264,265,268,280-283 ЦПК України, ст. ст. 95, 115, 1 КЗпП України, Законом України Про оплату праці, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Законом України Про судовий збір, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково дослідний інститут високих напруг» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Науково дослідний інститут високих напруг», , яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Генерала Батюка, 22, р/рахунок 4719 в ПАТ Промінвестбанк, МФО 300012, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість по заробітній платі у розмірі 8284,48 грн. (вісім тисяч двісті вісімдесят чотири грн. 48 коп.).

Стягнути з Державного підприємства «Науково дослідний інститут високих напруг», , яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Генерала Батюка, 22, р/рахунок 4719 в ПАТ Промінвестбанк, МФО 300012, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати у сумі 6797,21 грн. (шість тисяч сімсот девяносто сім грн. 21 коп.) з якої підлягають утриманню податки і обовязкові платежі.

Стягнути з Державного підприємства «Науково дослідний інститут високих напруг», , яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Генерала Батюка, 22, р/рахунок 4719 в ПАТ Промінвестбанк, МФО 300012, судовий збір у розмірі 584 грн. 56 коп. (пятсот вісімдесят чотири грн. 56 коп.) до державного бюджету коштів на доходний рахунок 6001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, , код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4