Провадження № 2/201/2152/2018
Р І Ш Е Н Н Я
16 липня 2018р. суддя Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська - ОСОБА_1, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми відсотків по вкладу, трьох процентів річних та збитків,
В С Т А Н О В И Л А:
13.09.2017р. позивач звернувся з вищезазначеними позовними вимогами до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.
11.06.2018р. за підсудністю з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська на адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська згідно ухвали від 02.05.2018р. надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми відсотків по вкладу, трьох процентів річних та збитків, яка була передана судді Ткаченко Н.В. (а.с. № 69-70).
Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.06.2018р. було відкрито провадження по справі та у відповідності до положень ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) (а.с. № 75).
Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, вважаю, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).
Згідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Рішення суду позивачем не оскаржувалося та фактично було виконано відповідачем 21.03.2017р. Відповідні обставини були визнані сторонами, про що було зазначено в заявах по суті справи, отже вважаю, що згідно до ч.1 ст.82 ЦПК України є такими, що не підлягають доказуванню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення суми нарахованих відсотків за період з 25.08.2015р. по 20.03.2017р. в розмірі 2431 дол.США прихожу до висновку про їх часткове задоволення з урахуванням наступного.

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобовязань не припиняє зобовязальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Згідно із ч.2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

За положеннями статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.

Так, при винесенні рішення у справі №200/17641/15-ц суд дійшов висновку, що: Оскільки станом на час звернення позивача з позовом сума вкладу та нарахованих на суму вкладу відсотків відповідачем позивачу не повернута, виходячи із змісту п.4 договору вкладу, дія цього договору є незакінченою, відповідач продовжує користуватися грошовими коштами позивача в межах договірних взаємовідносин сторін, обмежуючи при цьому право позивача в розпорядженні належними йому грошовими коштами, якими є у даному випадку сума внеску та проценти по ньому.

Отже, суд надавши правову оцінку умовам п.4 договору № SAMDN4822, дійшов до висновку, що з відповідача на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню в межах заявлених позовних вимог, сума внеску за договором та відсотки, нараховані на суму вкладу до закінчення строку дії договору та після часу закінчення дії договору за час користування відповідачем грошовими коштами позивача до звернення ним із позовом до суду.

Частина 7 ст. 82 ЦПК України визначає, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду, а тому, вважаю необхідним для обґрунтування висновків суду про часткове задоволення позовних вимог надати самостійну правову оцінку умовам договору № SAMDN4822 без врахування висновків суду викладених рішенні у справі №200/17641/15-ц .

Згідно до п.2 договору нарахування відсотків на суму вкладу починається з першого робочого дня після надходження коштів в банк та нараховується за кожен календарний день. За день, коли вклад повертається, проценти не нараховуються.

Відповідно до п.3 договору, по закінченню кожного повного місяця, минулого з моменту укладення договору, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15:00 нараховані відсотки по вкладу нараховуються на карту/рахунок №1415. Згідно розділу договору "Дані по вкладу" внесок оформлено сторонами на строк 366 днів, до 08.07.2014р. включно.

При розгляді справи встановлено, що договір №SAMDN4822 не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобовязань за договором після закінчення терміну його дії.

Умови п. 5 договору визначають, що якщо по закінченню строку вкладу вкладник не виявив бажання повернути свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один термін, в казаний у розділі Дані по вкладу. Відсотки на строк нового вкладу нараховуються на суму вкладу за відсотковою ставкою для вкладів відповідного найменування та строку, діючих в банку на день закінчення попереднього строку вкладу.

Звертаючись з позовом до банка про стягнення суми вкладу, нарахованих відсотків та 3% річних ОСОБА_2 в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що в зв'язку із закінченням строку дії договору він звернувся до банку за поверненням грошових коштів, проте його вимога була залишена без задоволення, враховуючи що, відповідно умов пункту 5 договір вкладу №SAMDN4822 з 08.07.2014р. не може вважатися автоматично пролонгованим на відповідний строк на який повинні нараховуються відсотки за відсотковою ставкою для вкладів відповідного найменування та строку. Крім того, ВССУ переглядаючи справу №200/17641/15-ц за касаційною скаргою банка, відхилив доводи касаційної скарги про пролонгацію договору як безпідставні оскільки позивач, вкладник, заявив про незгоду із пролонгацією договору і письмово вимагав від банку повернути вклад (а.с.№ 17зв), отже відсутні обставини, які б свідчили про продовження терміну дії договору на тих самих умовах, зокрема, щодо розміру процентів за користування грошовим вкладом.

З урахуванням викладених обставини, прихожу до висновку, що за період з 25.08.2015р. по 20.03.2017р., на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу, оскільки договором не визначено розміру ставки процентів за користування вкладом у разі закінчення терміну його дії та неналежного виконання грошового зобовязання за ним. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-302цс16 від 21.04.2016р.

Відповідно до Наказу №07 від 05.01.2004р. затвердженого головою Правління Банку ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с43) з 06.01.2004р. була затверджена відсоткова ставка по вкладам На вимогу у гривні, долар США та ОСОБА_3 у розмірі 1,0% річних.

Отже, сума відсотків, які підлягають стягненню з АТ КБ ПриватБанк на користь позивача за період з 25.08.2015р. по 20.03.2017р. (572 дні) за відсотковою ставкою 1% річних визначаються за наступним розрахунком: 17000 дол. США (сума вкладу) х 0,0000274 (розмір 1% ставки за один день нарахування) х 572 = 266,44 дол.США, що станом на день винесення рішення за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті (26,2331грн. за 1 дол.США) становить 6989,57 грн.

Щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягненням з АТ КБ «ПриватБанк» 3% річних від простроченої суми невиконаного зобовязання за період з 25.08.2015р. по 20.03.2017р. в розмірі 950,48 дол. США вважаю їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 526, 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд.

Отже, як встановлено судом вище, банком грошове зобовязання на виконання рішення суду було виконано 21.03.2017р. Враховуючи, що рішенням суду заборгованість по договору була стягнута станом на 25.08.2015р., період прострочення, за який повинно бути розраховано суму 3% річних, становить 572 дні.

При цьому, вважаю необхідним врахувати розяснення викладені Верховним Судом України щодо практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві (2014.07.01 ВСУ: Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві), а саме, що: «Три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, якщо в обовязкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів.

При дослідженні розрахунку 3 % річних здійсненого позивачем встановлено, що розрахунок 3% річних за період прострочення 572 дні проводиться виходячи із суми 20264,35 дол.США (сума депозиту + розраховані позивачем відсотки за період з 25.08.2015р. 20.03.2017р.), проте з урахуванням вищевикладеного, вважаю відповідній розрахунок помилковим та 3% річних слід розраховувати виходячи із суми вкладу 17000 дол.США.

При цьому стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобовязання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті Україні гривні. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-997цс16 від 21.09.2016р.

Таким чином, суму 3% річних за прострочення виконання ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових зобовязань повинна бути розрахована наступним чином.

Сума заборгованості по вкладу в гривнях станом 25.08.2015р. складає 375530грн (розмір встановлений рішенням суду №№200/17641/15-ц), а отже, сума 3% річних, які банк повинен сплатити позивачу за час прострочення виконання зобовязання з 25.05.2015р. по 20.03.2017р. (572 дні) дорівнює 17655,05 грн. виходячи з розрахунку: 375530 грн. х 3 х 572/365/100 = 17655,05 грн.

Щодо позивних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача збитків в розмірі 3727,07 дол.США (що у гривневому еквіваленті по курсу 26,2331 грн. на 1 дол. США на день винесення рішення) складає 97771грн. 02коп., вважаю, що відповідні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Позивач зазначає, що йому були заподіяні збитки у розмірі 3727,07 дол.США, виходячи із курсової різниці між валютою, яка підлягала стягненню з відповідача, та валютою фактичного розміру виконаного зобовязання.

Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її на підставі статті 22 ЦК України. Відповідно до ст. 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000р. N 193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 24.07.2001р. № 126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов'язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.

До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.

Отже, курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказаної правової позиції висловлена Верховним Судом України в постанові від 18.05.2016р. у справі № 6-237цс16.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Позивач, як кредитор за договором вкладу №SAMDN4822 відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2015 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором №SAMDN4822 від 08.07.2013р. визначивши заборгованість у валюті гривні України станом на 25.08.2015р.

Рішенням суду від 06.10.2015р. позов було задоволено в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог, позивач (кредитор), який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов'язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

До вищевикладених висновків при винесенні рішення, суд дійшов надаючи всебічну оцінку обставинам справи згідно до положень діючого законодавства та з урахуванням правознавчої практики викладеної Великою палатою Верховного Суду в постанові від 30.05.2018р. по справі №750/8676/15-ц.

За вищезазначеного вважаю, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням тих обставин, що замінена назва відповідача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк», згідно нової редакції Статуту банку відповідно до рішення Єдиного акціонера Банку, затвердженого наказом МФУ 21.05.2018р., повне офіційне найменування банку змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", скорочене АТ КБ "ПриватБанк" (а.с. № 85-87), по тексту рішення суду у певних його частинах (щодо назви позовних вимог та назви відповідача у мотивувальній частині та резолютивній частині рішення) зазначається нове найменування відповідача.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивач був звільнений від сплати судового збору за вимогами закону, його позовні вимоги задоволено частково, судові витрати за ту частину позовних вимог, в якій йому відмовлено відносяться на рахунок держави.

Судовий збір за ту частину позовних вимог, яка задоволена, слід стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 640грн.62коп., що становить 1% від задоволеної частини вимог на суму 64062грн.09коп. (позивач наполягав на стягненні суми 2431дол.США відсотків (це 63772грн.67коп.) та 950,48дол.США 3% (це 24934грн.04коп.), між тим цим рішенням з відповідача стягнуто на користь позивача відсотків 266,44 дол.США (це 6989грн. 57коп.) та 17655грн.05коп. - 3%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 612, 625, 1058, 1061, 1070 ЦК України, правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена у постанові № 6-997цс16 від 21.09.2016р. та у постанові № 6-302цс16 від 21.04.2016р., правознавчою практикою, яка викладена Великою палатою Верховного Суду в постанові від 30.05.2018р. по справі №750/8676/15-ц, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суддя,

ВИРІШИЛА :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми відсотків по вкладу, 3 % річних та збитків - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 відсотків за договором вкладу №SAMDN4822 від 08.07.2013р. за період з 25.08.2015р. по 20.03.2017р. в розмірі 266, 44 дол.США. (двісті шістдесят шість дол.США 44 цента), що у гривневому еквіваленті складає 6989грн. 57коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 3% проценти річних за прострочення виконання грошових зобовязань за договором вкладу №SAMDN4822 від 08.07.2013р. у розмірі 17655грн.05коп. (сімнадцять тисяч шістсот пятдесят пять грн. 05 коп.)

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640грн.62коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Н.В. Ткаченко