Справа № 459/2695/18
Провадження № 2/459/1030/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 грудня 2018 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.

з участю секретаря Сиванич У.М.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення з квартири,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом. На його обґрунтування послалася на те, що являється власником квартири АДРЕСА_1. Разом із нею у цій квартирі зареєстрований її син відповідач по справі. Стверджує, що останній перешкоджає їй користуватися належною їй квартирою, оскільки виганяє з квартири, влаштовує в квартирі гучні скандали, застосовує фізичне насильство, виносить з квартири речі та продає їх, погрожує відати її у будинок престарілих, умисно створює їй нестерпні умови проживання в квартирі. Вказує, що з приводу неправомірних дій відповідача зверталася до ОСОБА_3 Також зазначає, що зверталася до суду із позовом про виселення відповідача з квартири. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.01.2015 року позов задоволено, зобовязано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою №28 по вул.Шевченка,11 в м.Червонограді шляхом виселення його із вказаної квартири. Додатковим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01.07.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третьої особи Червоноградського МС ДМСУ у Львівській області в частині зняття з реєстрації ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 09.11.2015 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23.01.2015 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог. У звязку з наведеним вище просить зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні належною їй на праві власності вказаною вище квартирою шляхом виселення його із цієї квартири.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві. Пояснила, що відповідач з листопада 2018 року проживає з нею, на роботу влаштовуватися не бажає, живе на її пенсію. Просить позов задовольнити, не заперечила щодо заочного розгляду справи.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заперечення, відзиву на позовну заяву не подав.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічні положення містяться у ст.19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що позивач є власником квартири № 28 по пр.. Шевченка, 11 в м. Червонограді Львівської області, що підтверджується копією свідоцтва на право власності на квартиру (будинок) від 20.12.2000 року.

У вказаній вище квартирі зареєстрований, окрім позивача, й відповідач, про що свідчить довідка про склад сімї № 18213 від 27.08.2018 року.

У звязку з неправомірними діями відповідача, позивач зверталася до ОСОБА_3 ГУ НП у Львівській області з відповідними заявами, результатами розгляду яких було припинення подальшої перевірки по її заявах, оскільки підстав для внесення даних у ЄРДР немає.

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 04.02.2014 року, яка набрала законної сили 15.02.2014 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення сварки з матірю, в ході якою ображав її брутальною лайкою, виганяв з квартири) та звільнено його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Провадження по справі закрито.

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 08.12.2014 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (вчинення сварки з матірю, в ході якої ображав її нецензурними словами, виганяв з помешкання) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 119,00 грн.

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 26.09.2017 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення сварки з матірю, в ході якої ображав її нецензурними словами) та накладено адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 22.11.2017 року постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 26.09.2017 року змінено в частині призначеного покарання та звільнено його від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.173-2 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. В решті постанову судді залишено без змін.

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 03.08.2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (вчинення сварки з матірю, в ході якої ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, виганяв з помешкання) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.01.2015 року зобовязано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою № 28 по вул. Шевченка, 11 в м. Червонограді шляхом виселення його із вказаної квартири.

Додатковим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01.07.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третьої особи Червоноградського МС ДМСУ у Львівській області в частині зняття з реєстрації ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 09.11.2015 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23.01.2015 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України (далі - ЦК) під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право на житло одне з основних соціально-економічних прав людини. Відповідно до Загальної декларації прав людини кожен має право на такий життєвий рівень, включаючи житло, який є необхідним для підтримання його здоровя і добробуту його самого та його сімї.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), прийнятого у Парижі 20.03.1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави застосовувати такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Крім цього, відповідно до положення ч.1 ст.116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Виходячи з конституційного права кожного громадянина на житло, гарантованого ст..47 Конституції України, виселення особи з квартири без надання їй іншого жилого приміщення з підстав, передбачених ст..116 ЖК України, є винятковою мірою.

У п.17 постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» міститься розяснення про те, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на обґрунтування свого позову посилається на висновки Червоноградського МВ, за результатами розгляду повідомлень ОСОБА_1, розгляд таких припинено за відсутності підстав для внесення відомостей в ЄРДР, повідомленнями ОСОБА_1 з Червоноградського МВ про те, що матеріали перевірок скеровано до суду для вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та постановами Червоноградського міського суду Львівської області про притягнення останнього до адміністративної відповідальності в порядку ст..173-2 КУпАП.

Однак, суд критично оцінює подані позивачем вказані вище документи, які не можуть слугувати доказами у даній справі для підтвердження обґрунтованості позову, оскільки після винесення Апеляційним судом Львівської області 09.11.2015 року рішення про скасування рішення місцевого суду від 23.01.2015 року, яким було задоволено позов ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_2 з квартири №28, що по пр.. Шевченка, 11 в м. Червонограді, останній двічі протягом 2017 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та один раз у 2018 році за ч.2 ст.173-2 КУпАП. Також позивач визнала в судовому засіданні, що відповідач проживає з нею у спірній квартирі, ведуть спільне господарство.

З врахуванням наведеного, позивачем не доведено, а судом не встановлено жодного факту реального вжиття до відповідача інших заходів попередження, громадського впливу, а подані позивачем документи про таке не свідчать та не можуть розцінюватися судом як заходи попередження чи громадського впливу, що передбачені ч.1 ст.116 ЖК України та вищевказаною постановою Пленуму ВСУ від 12.04.1985 року №2, а тому не можуть бути правовою підставою для виселення відповідача зі спірної квартири на підставі ч.1 ст.116 ЖК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 265, 273, 280-283 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Червоноградський міський суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. Д. Новосад