Справа № 316/892/18
Провадження № 2/316/629/18
"10" жовтня 2018 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області у складі
головуючого судді Вільямовській Н.О.,
секретар судового засідання Рябуха О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Енергодар справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне.
Позиція позивача викладена в позовній заяві і у вступному слові, полягає в такому.
Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 03.03.2006 року отримала свідоцтво про право власності квартиру № 115, що розташована в буд. № 1 по пр-ту Енергетиків у м. Енергодар, Запорізької області, яке видане Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради. Крім неї, у спірній квартирі на даний час зареєстровані відповідачі, але фактично не мешкають. Вирішити питання щодо добровільного зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 немає можливості, оскільки відсутній будь-який звязок з останніми, фактичне місце знаходження їх позивачу невідоме.
Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 04.06.2018 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та признане підготовче засідання.
Ухвалою суду від 23.07.2018 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідачі по справі є її онукою та зятем. Останні зареєстровані у спірній квартирі, але ніколи не проживали, оскільки мали власне житло у м. Енергодар. Вже більше десяти років ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у Німеччині. Відносини з відповідачами не конфліктні.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується поштовими конвертами з відповідними відмітками «за незапитом» (а.с. 35, 36, 37, 38), оголошенням про виклик відповідача в судове засідання, розміщеним на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с. 52). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Позивач надав свою згоду на заочний розгляд справи.
Представник третьої особи- Сектора реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, в судове засідання не звився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 20).
Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач та його представник посилалися як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.
Також, відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 на праві свідоцтва про право власності № 3640 від 03.03.2006 року, виданого Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради, на праві приватної власності належить квартира № 115, що розташована в буд. № 1 по пр-ту Енергетиків у м. Енергодар, Запорізької області (а.с. 5). Крім позивача, у спірній квартирі на даний час зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується відповідними довідками Сектора реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області (а.с. 18, 19).
Факт непроживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спірній квартирі підтвердили допитані у якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 які пояснили, що ОСОБА_4 є зятем позивача, а ОСОБА_3- онукою. Більше десяти років тому вони виїхали за межі України, особисті речі останніх у спірній квартирі відсутні.
Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.
Згідно ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки.
Згідно із вимогами ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
В Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).
Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання.
Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей.
Право користування власністю- це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.
Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, визнавши ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Керуючись ст. ст. 4, 19, 83, 84, 89, 260, 263, 264, 265, 280-285 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,- задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням- квартирою № 115, розташованою в будинку № 1 по пр-ту Енергетиків у м. Енергодар, Запорізької області.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н. О. Вільямовська