Справа № 541/1344/18
Номер провадження 2/541/804/2018
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 грудня 2018 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

у складі: головуючого судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Пащенко Є.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності на гараж в порядку спадкування,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - Дочірнє підприємство "Миргородтехінвентаризація" Лубенського міжрайонного бюро технічної інвентаризації, -

установив:

22 червня 2018 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області звернулася ОСОБА_1 з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що Рішенням Миргородської міської Ради народних депутатів від 18 листопада 1981 року № 806 «Про дозвіл на будівництво та ремонт будівель» її чоловіку - ОСОБА_2 було дозволено побудувати гараж на присадибній земельній ділянці, що знаходилася в користування гр. ОСОБА_3. Гараж було збудовано у 1983 році. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка, позивач успадкувала право власності на спірний гараж, котре він набув на підставі законодавства, котре діяло на момент закінчення будівництва. Позивач, як спадкоємець за законом, у встановленому законом порядку, прийняла спадщину та звернувся до Другої Миргородської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову з підстав, відсутності правовстановлюючого документу. Оскільки відсутність правовстановлюючого документу перешкоджає ОСОБА_1 в оформленні спадкових прав, вона була змушений звернутися до суду. Прохає суд, визнати за нею в порядку спадкування, право власності на гараж, знаходиться по АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду в Полтавській області від 02 липня 2018 року відкрито провадження у справі за задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.43).

У встановлений судом строк, представником відповідача було подано відзив, в якому він заперечив позовні вимоги. Вважає їх необґрунтованими, з підстав того, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя не набув право власності на спірне нерухоме майно. Земельна ділянка на якій збудований гараж, належним чином не оформлена. Вважає, що до позивача в порядку спадкування переходять лише майнові права спадкодавця. Наголошує, що законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю. Інформація про відповідність спірного об'єкту нерухомості усім будівельним нормам, вимогам ДНБ, плану забудови, а також відсутній звіт про технічне обстеження. З огляду, на вищезазначені обставини, представник прохав суд відмовити у позові в повному обсязі (а.с.86-88).

У встановлений судом строк, представником позивача було подано відповідь на відзив, в якому він висловив незгоду з доводами представника відповідача. Вважає, при вирішенні питання щодо набуття права власності спадкоємцем на спірний об'єкт нерухомості, відповідачем необґрунтовано застосовується законодавство прийняте значно пізніше, закінчення його будівництва. Вказує, що застосування підлягають норми, які діяли на момент закінчення будівництва, котрі не передбачали обов'язкової вимоги, щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно та прийняття будівництва в його експлуатацію інспекцією архітектурно-будівельного контролю. А тому вважає позовні вимоги законними та такими, які підлягають до задоволення (а.с.102-105).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявку суду не повідомила. Її представник - адвокат ОСОБА_4, в судове засідання також не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та прохав їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявку суду не повідомив.

Представник третьої особи, в судове засідання не з'явився, до суду подав пояснення в якому виклав прохання провести розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи поклався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що Рішенням Миргородської міської Ради народних депутатів від 18 листопада 1981 року № 806 «Про дозвіл на будівництво та ремонт будівель» ОСОБА_2 було дозволено побудувати гараж на присадибній земельній ділянці, що знаходилася в користування гр. ОСОБА_3.

У відповідності до копії технічного паспорту на гараж по АДРЕСА_1, рік побудови спірного гаражу вказано -1983 рік (а.с.24-25).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 - помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.14).

Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, зокрема право власності на спірний гараж.

Позивач, як спадкоємець за законом, у встановленому законом порядку, прийняла спадщину та звернулася до Другої Миргородської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову з підстав, відсутності правовстановлюючого документу (а.с.42).

У статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктами 2, 3 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію у часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили у часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це у законі або іншому нормативно-правовому акті.

У відповідності до ст. 5 ЦК України 2004 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

З Рішення Миргородської міської Ради народних депутатів від 18 листопада 1981 року № 806 «Про дозвіл на будівництво та ремонт будівель» вбачається, що ОСОБА_2 було надано дозвіл на побудову гаражу на присадибній земельній ділянці ОСОБА_3 в саме в якості господарської будівлі до жилого будинку АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що спірний гараж було побудовано у 1983 році, тож для визначення підстав набуття права власності на дане нерухоме майно, суд керується актами цивільного законодавства які діяли на момент закінчення будівництва.

На момент закінчення будівництва, питання набуття права власності на жилий будинок та його господарські будівлі і споруди, регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва, а тому за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

ЦК УРСР 1963 року, передбачав, що господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок (ч.3 ст. 105).

Оцінюючи доводи представника відповідача про необхідність введення побудовоного гаражу в експлуатацію, суд враховую правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10 жовтня 2018 року у цивільній справі № 557/1209/16-ц. Зокрема в якій зазначено, що до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об'єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об'єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зважаючи на те, що будівництво гаражу було погоджено з виконавчим комітетом міської ради суд, а тогочасне законодавство, не встановлювало для громадян процедуру здачі об'єкту в експлуатацію та не містило обов'язку у її проходженні, суд вважає, що спадкодавець правомірно набув на нього право власності, в порядку встановленому, діючим на момент закінчення будівництва, законодавством.

Тож, застосування положень законодавства, яке встановлює додаткові обмеження у здійсненні громадянами своїх прав, до правовідносин, що виникли до його прийняття, буде порушувати конституційний принцип, щодо зворотної дії в часі законів та іншіх нормативно-правових актів.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки відсутність правовстановлюючого документа, що підтверджує право спадкодавця на право власності на спірне спадкове майно, перешкоджає позивачу оформити право на спадщину в позасудовому порядку, суд вважає за необхідне визнати право власності на законом на гараж, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В зв'язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 141, 258, 263, 264, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 392, 1216-1218, 1225, 1241, 1261, 1268, 1269 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою м. Миргород Полтавської області, РНОКПП -НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом на гараж, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що був збудований та належав померлому ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 02 січня 2019 року.

Суддя О. А. Городівський