КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/119/18 Головуючий у І інстанції - П'ятничук І.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/1155/2018 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей,

встановив:

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-я особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей.

20 червня 2018 року позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зобов'язання відповідачки ОСОБА_2 не чинити дії (заборонити чинити дії) щодо перешкоджання позивачу спілкування з його малолітніми сином та донькою та зобов'язання відповідачку ОСОБА_2 надавати можливість позивачу підтримувати особисті відносини, прямі контакти та здійснювати пряме спілкування з його дітьми.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідачка чинить перешкоди у його спілкуванні з дітьми та існує імовірність втрати його емоційних контактів з дітьми і може призвести до повного розриву батьківсько-дитячих стосунків, що, в свою чергу, призведе до неможливості виконання рішення суду в подальшому.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року, заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

В порядку забезпечення позову зобов'язано ОСОБА_2, не чинити дії (заборонити чинити дії) щодо перешкоджання ОСОБА_3, у спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов'язано ОСОБА_2 надавати можливість ОСОБА_3 підтримувати на регулярній основі особисті відносини, прямі особисті контакти з дітьми, здійснювати пряме особисте спілкування з його дітьми.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах процесуального законодавства.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалася на те, що заявником не наведено жодних підстав, передбачених чинним законодавством, за яких волевиявлення малолітніх дітей, які не досягли 14 років, може вплинути на виконання можливого рішення суду.

Крім того, належних доказів про те, що син сторін по справі - ОСОБА_4 не бажає спілкуватись із батьком у зв'язку із навмисними діями з боку його матері, матеріали справи не містять.

При вирішенні питання про забезпечення позову, судом першої інстанції було фактично вирішено позовні вимоги ОСОБА_3, який при зверненні до суду просив усунути йому перешкоди у спілкуванні з дітьми.

Фактичне задоволення позовних вимог ОСОБА_3 на стадії розгляду клопотання про забезпечення позову суперечить вимогам чинного процесуального законодавства та призводить до порушення прав та законних інтересів малолітніх дітей та відповідача за первісним позовом ОСОБА_2

Судом першої інстанції не було обґрунтовано висновок про необхідність забезпечення позову, не з'ясовано яким чином невжиття заходів забезпечення позову зможе утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

Звертає увагу, що позивач за первісним позовом має намір бачитись з дітьми у час та спосіб, обраний лише із урахуванням власних інтересів.

Просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року, та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 подав відзив, який обґрунтовував тим, що ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а апеляційна скарга є безпідставною та такою, що підлягає залишенню без змін.

У заяві про забезпечення позову позивач вказує на те, що на момент подання заяви результатом ізоляції сина ОСОБА_4, яку позивач вважає психологічним насиллям по відношенню до його дитини, уже стало відсторонення сина від батька, що прослідковується у різниці результатів висновків психологічних досліджень.

Перешкоджання батькові у контакті з дітьми та участі батька у вихованні дітей призводить до втрати емоційних контактів батька з дітьми і може призвести до повного розриву батьківсько-дитячих стосунків, що у свою чергу, призведе до неможливості виконання рішення суду за позовом ОСОБА_3

Навіть після відкриття виконавчого провадження по оскаржуваній ухвалі, можна стверджувати, що рішення було виконане лише один раз, коли мати вивела обох дітей для спілкування з батьком на вулицю в обумовлений з виконавцем день і час.

Надалі ОСОБА_2 перестала виконувати рішення, повідомивши виконавцю, що діти не хотіть до батька, чого виконавцю було достатньо для подальшої бездіяльності.

Рішення наразі знову не виконується.

Просив, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір про місце проживання дітей, способи участі у їх вихованні та спілкування з ними, а забезпечення позову, а саме заборона ОСОБА_2 чинити дії щодо перешкоджання ОСОБА_3 у спілкуванні з його малолітніми дітьми, відповідає інтересам дитини, і крім того, відсутність можливості спілкування дітей з батьком протягом тривалого часу може утруднити виконання можливого рішення суду.

Проте з такими висновками колегія суддів у повній мірі погодитись не може, оскільки не вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджується з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, (суд, суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Слід зазначити, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як убачається з матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_3 полягають у усуненні перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Враховуючи, те що між сторонами виник спір щодо усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них, забезпечення позову, а саме, заборони ОСОБА_2 чинити дії щодо перешкоджання ОСОБА_3 у спілкуванні з його дітьми, відповідає інтересам дітей, і крім того, відсутність можливості спілкування дитини з батьком протягом тривалого часу, може утруднити виконання можливого рішення суду.

Що стосується вимоги про зобов'язання ОСОБА_2 надавати можливість ОСОБА_3 підтримувати на регулярній основі особисті відносини, прямі особисті контакти з дітьми, здійснювати пряме особисте спілкування з його дітьми, то така вимога задоволенню не підлягає з огляду на відсутністьправових підстав.

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв'язку з чим ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року в частині задоволення заяви ОСОБА_3 про зобов'язання ОСОБА_2 надавати можливість ОСОБА_3 підтримувати на регулярній основі особисті відносини, прямі особисті контакти з дітьми, здійснювати пряме особисте спілкування з його дітьми підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заяви в цій частині.

В іншій частині, ухвала Святошинського районного суду м. Києва є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року в частині задоволення заяви ОСОБА_3 про зобов'язання ОСОБА_2 надавати можливість ОСОБА_3 підтримувати на регулярній основі особисті відносини, прямі особисті контакти з дітьми, здійснювати пряме особисте спілкування з його дітьми і в задоволенні цієї частини заяви відмовити. В іншій частині ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 22 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко