Категорія 27 Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Мальованого Ю.М., Канурної О.Д.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №234/16798/16-ц

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 травня 2018 року,

(суддя - Фоміна Ю.В., рішення ухвалене 21 травня 2018 року у м. Краматорську Донецької області, повний текст рішення виготовлений 31 травня 2018 року),

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1, посилаючись на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву б/н від 26.03.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Також одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч.2 ст.642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями. З урахування збільшених позовних вимог станом на 18.02.2018 року виникла заборгованість в розмірі 51453,85 грн., яка складається з: 3535,45 грн. - тіло кредиту; 4741,82 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 43176,58 грн. - заборгованість за пенею, яку ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з відповідача.

Рішенням Крматорського міського суду Донецької області від 21 травня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором позики, яка утворилася станом на 21.05.2018 року в сумі 4668,74 грн. 74 коп., з яких: 3535,45 грн. - основна сума боргу, 1133,29 грн. - проценти; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 159,88 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», який є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення порядку, встановленого для вирішення питання, однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішення, фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права; апелянт вважає, що в підтвердження позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано належні та допустимі докази в розумінні ст..ст. 77,78 ЦПК України, а саме: кредитний договір, підписаний особисто відповідачем, розрахунок заборгованості станом на 18.02.2018 року, відповідач здійснював сплату за користування кредитом, проте суд першої інстанції не прийняв до уваги подані позивачем письмові докази, не надав їм оцінку в порядку ст. 89 ЦПК України; з посиланням на копію анкети-заяви, а також на положення ч. 1 ст. 207, ч.ч.2 та 3 ст. 633, ч.1 ст. 634, ч.1 ст. 638, ч.1 ст. 640, ст. 536, ч.ч.1 та 3 ст. 1049, ч.1 ст. 1054, ч.2 ст. 642, ст.. 204, ст.. 629 ЦК України апелянт вважає, що між сторонами укладений кредитний договір, який є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредитом є сплата відсотків; сторони погодили усі істотні умови кредитного договору, що підтверджується особистим підписом відповідача в кредитному договорі; з посиланням на ст. ст. 47,48 Закону України «Про банки і банківську діяльність» апелянт зазначає, що в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк» не встановлював відсоткову ставку за користування кредитними коштами на рівні облікової ставки НБУ; судом в порушення ч.2 ст. 78, ст.. 89 ЦПК України не враховано, що відповідач не оскаржував кредитний договір, навпаки, погодився з ним, що підтверджується його особистим підписом в договорі та сплатою за користування кредитом в період часу з 12.08.2013 року по 29.05.2015 року; розрахунок заборгованості за кредитом проведено позивачем у відповідності до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку, які разом із заявою відповідача складають між сторонами у справі договір про надання банківських послуг, та з врахуванням сплачених щомісячних платежів; правильність проведення розрахунку позивачем відповідач належними та допустимими доказами не спростував, будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв, зокрема і про проведення відповідної експертизи; відтак, відповідно до ст..ст. 89, 263 ЦПК України судове рішення повинно бути ухвалене на підставі наявних у справі доказів, в тому числі й наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитом, що утворилась станом на дату, вказану у розрахунку та позові.

У відзиву на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 не погоджується з її доводами і, зокрема з посиланням АТ КБ «ПриватБанк» на ст.. 634 ЦК України, оскільки в цілому не виключає дотримання вимог ст.207 ЦК України щодо підписання запропонованого договору сторонами; представник відповідача вважає безпідставним і посилання позивача на ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину у зв'язку з його не оскарженням, оскільки оскаржити можливо лише правочин, який було укладено, а оскільки кредитний договір між сторонами укладено не було, то і посилання на його правомірність є безпідставною. Представник відповідача вважає, що виходячи із встановлених судом першої інстанції обставин посилання позивача на анкету-заяву в підтвердження укладеного ОСОБА_1 кредитного договору є безпідставним, оскільки жодних даних щодо отримання будь-якого кредиту заява не містить. Безпідставним є також посилання позивача на Умови та правила надання банківських послуг, оскільки вони не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ці Умови є складовою частиною кредитного договору та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Такі правовідносини не можна кваліфікувати як кредитні, адже такий правочин не має істотних умов кредитного договору.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились; про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать довідка про доставку електронного повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення - повістки ОСОБА_1

Судом першої інстанції встановлено, що 26.03.2012 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а саме виявив бажання оформити на своє ім'я зарплатну картку.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 29.03.2018 року позивача зобов'язано надати для огляду в судовому засіданні оригінали анкети-заяви та інших документів, які складають кредитний договір б/н від 26.03.2012 року.

Будь-яких інших документів, в яких мається підпис сторін (сторони) в підтвердження укладення кредитного договору, позивачем не представлено.

Довідки про умови кредитування, зміну тарифів не мають підпису відповідача.

Згідно банківської виписки за карткою ОСОБА_1 останній дійсно користувався наданими банком коштами, про що також не заперечував представник в судовому засіданні.

Згідно довідки-розрахунку загальна сума заборгованості станом на 18.02.2018 року становить 51453,85 грн., яка складається з: 3535,45 грн. - тіло кредиту; 4741,82 нараховані відсотки; 43176,58 грн. - пеня.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що між банком та ОСОБА_1 був укладений у письмовій формі саме кредитний договір із зазначенням суттєвих умов. В тому числі розміру процентів та пені за неналежне виконання умов договору; в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувався коштами банку, а отже між сторонами виникли правовідносини, які випливають із договору позики; з посиланням на положення ст.ст. 1046, 1048. ч.1 ст. 1049 ЦК України суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за позикою в сумі 3535,45 грн. та проценти в сумі 1133,29 грн.

Проте з такими висновками погодитися неможливо, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 саме за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву б/н від 26.03.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У запереченнях в порядку ст. 128 ЦПК України від 14.02.2016 року представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти нарахованих відсотків та штрафів; при цьому зазначав, що з 2012 року відповідач користувався послугами банку позивача і до теперішнього часу не виникало сумніву у платоспроможності відповідача. Але у грудні 2015 року саме з вини позивача, коли були з картки перераховані кошти у сумі 300 грн., виявилось, що цей платіж не зарахований. Після цього відповідач перестав здійснювати платежі та перевів картку на інший банк. Розрахунки, які були надані разом з позовною заявою, не відповідають дійсності, бо відповідач практично сплатив всі платежі, які передбачені договором. Просив винести рішення, яким позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною заявою (договором) без № від 26 березня 2012 року задовольнити частково та стягнути з відповідача суму боргу 8000 грн., виплати проводити по реструктуризації щомісячними рівними платежами. Тобто, у зазначених запереченнях відповідач не заперечував укладення між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору.

Разом з тим у відзиву від 05.02.2018 року на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначаючи при цьому, що 26.03.2012 року ОСОБА_1 дійсно звертався до відповідача та підписав заяву, але не з метою отримати кредит, а з метою оформити зарплатну картку для зарахування зарплати, про що прямо зазначено в заяві. Про отримання кредитної картки та отримання кредиту в заяві мова не йшла. Також в анкеті-заяві відсутня інформація про встановлення кредитного ліміту та його суму. До позовної заяви не додано жодних документів, які б підтверджували факт отримання відповідачем кредитних коштів після підписання заява у 2012 році.

Проте на підтвердження того, що відповідач підписав заяву з метою оформлення зарплатної картки, ним не надано належних доказів. Як вбачається з анкети-заяви, в ній не зазначено місце роботи, посада, яку він на той час займав. Зазначена обставина не підтверджена довідкою з місця роботи і перерахування заробітної плати відповідним підприємством на картковий рахунок відповідача. В той час, як відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції і чого не заперечувала представник відповідача, ОСОБА_1 користувався наданими банком коштами, але при цьому не надала доказів, на підставі якого правочину були надані ОСОБА_1 грошові кошти. ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, надавши розрахунок заборгованості саме за кредитними коштами. Ні відповідачем, ні його представником не спростовані надані позивачем розрахунки заборгованості. Більш того, стягнута рішенням суду першої інстанції сума в розмірі 3535,45 грн. тотожна сумі заборгованості за тілом кредиту, яку просив стягнути ПАТ КБ «ПриватБанк» з відповідача і вона відповідачем в апеляційному порядку не оскаржена, що дає підстави вважати, що відповідач погоджується із цією сумою як заборгованістю за кредитним договором, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, іншого договору чи договору позики, як це зазначено судом першої інстанції, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 не укладалось.

Крім того, відповідно до п.2.1.5.10. Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.15-48) у разі відкриття Картрахунку для здійснення цільових виплат (заробітна плата, соціальні виплати), оплата обслуговування Картрахунку може здійснюватися підприємством згідно з «договором про розрахунково-касове обслуговування підприємства з видачі заробітної плати з використанням платіжних карт» між Банком і Підприємством.

Проте таких обставин не встановлено.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, що між банком та ОСОБА_1 був укладений у письмовій формі саме кредитний договір із зазначенням суттєвих умов є помилковим. А відповідно є помилковим і висновок про те, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають із договору позики, оскільки укладення такого договору відповідачем не доведено.

Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості як за кредитним договором, надавши відповідні докази і ці обставини ні відповідачем, ні його представником не спростовані, то позовні вимоги відповідно до ст. 89 ЦПК України підлягають розгляду на підставі наявних у справі доказів, в тому числі й наданого позивачем розрахунку заборгованості.

У статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилом статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Так, з наданих ПАТ КБ «ПриватБанк» і не оспорених відповідачем доказів вбачається, що 26.03.2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій, зокрема зазначено, що «Я згоден з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…».

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних) 55 днів, базова процентна ставка на місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів на рік) - 2,5%, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця. В зазначеній довідці передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафів при порушенні строків платежів.

У довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_1 зазначений старт карткового рахунку 06.06.2013 року; 06.06.2013 року встановлено кредитний ліміт 300.00 грн., 06.06.2013 року збільшено кредитний ліміт в сумі 8000.00 грн., строк дії кредитної картки 07/16. Всі зазначені операції було проведено у відповідності до Умов та Правил.

З наданої позивачем виписки про операції по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що він активно користувався наданими банком грошовими коштами.

Згідно наданого позивачем останнього розрахунку заборгованості станом на 18 лютого 2018 року, доданого до уточненої позовної заяви ОСОБА_1 має заборгованість 3535,45 грн. - тіло кредиту, 4741,82 грн. - нараховано процентів за користування кредитом, 43176,58 - нараховано пені.

Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг і виходячи з зазначених норм матеріального права та Умов та правил надання банківських послуг апеляційний суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню 3535,45 грн. - тіло кредиту та 4741,82 грн. - проценти за користування кредитом.

Щодо стягнення пені апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року

№ 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 23, кв.30.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» місто Краматорськ віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Тому банк був зобов'язаний скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором з 14 квітня 2014 року.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, пеня нарахована щомісячно після 14 квітня 2014 року. Тому позовні вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню.

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольняються частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 553 грн. 95 коп. із розрахунку (8277.27 грн.х100%:51453.85грн.) = 16,08%; (1378.00 грн.х16.08%:100%)=221.58 грн. - сума судового збору при подачі позовної заяви + (2067.00 грн.х16,08%:1005)=332,37 грн. - сума судового збору при подачі апеляційної скарги.

Згідно з ст.376 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення і ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374,376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 травня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 8 277 грн. 27 коп., з яких 3535,45 грн. - тіло кредиту, 4741,82 грн. - проценти за користування кредитом та судовий збір в сумі 553.95 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 30 липня 2018 року.

Суддя-доповідач О.С.Санікова