Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 654/3093/16-ц

провадження № 61-18581св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Херсонобленерго» в особі Голопристанського району енергозбуту і електричних мереж,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Херсонобленерго» в особі Голопристанського району енергозбуту і електричних мереж на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2017 року у складі колегії суддів: Пузанової Л. В., Бугрика В. В., Склярської І. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Херсонобленерго» в особі Голопристанського району енергозбуту і електричних мереж (далі - ПАТ «Херсонобленерго» в особі Голопристанського РЕЗ і ЕМ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення збитків.

Позовна заява мотивована тим, що23 березня 2016 року під час проведення рейду (контрольної перевірки) представниками позивача за адресою: АДРЕСА_1 (згідно з погосподарським обліком будинок НОМЕР_1) було виявлено безоблікове користування електричною енергією шляхом самовільного підключення струмоприймачів до мереж ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» з порушенням схеми обліку користувачем ОСОБА_4, який фактично мешкає за цією адресою. Про зазначене порушення було складено відповідний акт і колегією з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією для населення нараховані збитки у розмірі 18 014,38 грн. Зазначали, що ОСОБА_5 - дружина відповідача, впродовж тривалого часу єновим власником житлового будинку, однакзаяву про переоформлення особового рахунку у зв'язку зі зміною власника до Голопристанського РЕЗ і ЕМ не подавала, особовий рахунок до теперішнього часу оформлено на колишньоговласника житлового будинку покійну ОСОБА_6

У зв'язку з тим, що відповідач в добровільному порядку збитки, завдані енергопостачальнику порушенням, не хоче відшкодовувати, просило суд стягнути з ОСОБА_4 18 014,38 грн завданих збитківта судові витрати.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від

19 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Херсонобленерго» в особі Голопристанського РЕЗ і ЕМ завдані збитки у розмірі 18 014, 38 грн та судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щопід час перевірки дотримання споживачами Правил користування електричною енергією для населення, яка подавалася позивачем в будинок АДРЕСА_1, відповідач представився працівникам енергопостачальника як господар будинку і визнав факт порушення ним правил використання електроенергії, тому саме він є відповідальною особою у спірних правовідносинах.

РішеннямАпеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ПАТ «Херсонобленерго» в особі Голопристанського

РЕЗ і ЕМ до ОСОБА_4 про стягнення збитків відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставини, що лише власник або наймач є відповідальною особою за збитки, завдані енергопостачальнику в результаті безоблікового використання електроенергії, яка подається у належні йому на праві власності чи користування об'єкти нерухомості, тому висновок суду першої інстанції стосовного того, що ОСОБА_4 є споживачем електроенергії, яка постачається в будинок, що належить на праві власності його дружині

ОСОБА_5, є неправильним. Судом першої інстанції не було з'ясовано, чи є відповідач співвласником цього будинку та чи має він право користуватися ним, зважаючи на те, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є будинок АДРЕСА_1.

25 квітня 2017 року ПАТ «Херсонобленерго» в особі Голопристанського

РЕЗ і ЕМ подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилився з висновком про те, що відповідальність за розкрадання електричної енергії може нести лише власник нерухомого майна, оскільки для стягнення збитків за незаконне використання електроенергії визначальним є факт порушення Правил користування електричною енергією для населення особою, яка вчинила це порушення, а якщо особу порушника встановити неможливо, то відповідає власник майна або особа, яка має інші речові права щодо цього майна. Оскільки працівниками енергопостачальника особу правопорушника було встановлено і нею виявився відповідач у справі, то позов подано до належного відповідача.

Заперечення на касаційну скаргу відповідач не подав.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом установлено, що 23 березня 2016 року, здійснюючи перевірку дотримання споживачами Правил користування електричною енергією для населення, позивач виявив у будинку АДРЕСА_2 Голопристанського району безоблікове використання електричної енергії шляхом самовільного підключення струмоприймачів до мереж ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» (ТП-270 Л-2 опора №7, підключення до ввідного фазного дроту двох дротів АПВ 2х2,5кв.мм) з порушенням схеми обліку, що призвело до споживання необлікованої електричної енергії.

Того ж дня працівниками позивача було складено акт № 227938 щодо виявленого порушення, який підписано трьома представниками енергопостачальника та ОСОБА_4 (а. с. 9).

Акт про порушення Правил користування електричною енергією для населення від 23 березня 2016 року розглядався комісією з розгляду актів, утвореною позивачем як енергопостачальником, відповідно до вимог діючого в Україні законодавства, яка визначила обсяг та вартість необлікованої електричної енергії та здійснила розрахунок проведених нарахувань згідно із Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562 (із змінами та в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (а. с. 9, 10).

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» (у редакції Закону на час виникнення спірних правовідносин) енергія - це електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Споживач енергії зобовязаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною та тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» визначено значення термінів, які вживаються у цьому Законі, серед яких споживачі енергії - це суб'єкти господарської діяльності та фізичної особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (із змінами, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), об'єктом споживача є житловий будинок, гараж, майстерня або інша електрифікована споруда, що належить споживачу на правах власності або користування.

Споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки з наступним продовженням за певних умов.

У разі остаточного припинення користування електричною енергією споживач не пізніше ніж за 7 днів повинен повідомити про це енергопостачальника та розрахуватися за спожиту електричну енергію, подати енергопостачальнику заяву про розірвання договору.

Для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об'єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Після чого енергопостачальник протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості підключає квартиру або об'єкт споживача до електропостачання.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається те, що споживання електричної енергії може відбуватися на підставі договору, укладеного з енергопостачальником лише власником або наймачем об'єкта споживача.

Саме на власника або наймача об'єкта споживача покладено обов'язок звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією, у тому числі і у випадку набуття ним права власності чи права користування об'єктом споживача, уже підключеним до електропостачання попереднім власником чи наймачем.

Саме власник або наймач, що перебуває у договірних правовідносинах із енергопостачальником, несе відповідальність за порушення правил користування електроенергією і саме власник або наймач є відповідальною особою за збитки, завдані енергопостачальнику в результаті безоблікового використання електроенергії, що подається у належні йому на праві власності чи користування об'єкти споживача.

З матеріалів справи вбачається, що об'єктом споживача є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1, власником якого на підставі договору купівлі-продажу є ОСОБА_5 (а. с. 97-99), яка як новий власник житлового будинку договір з позивачем про постачання електричної енергії не укладала, за надані позивачем послуги сплачувала за особовим рахунком колишнього власника будинку.

Відповідач ОСОБА_4 є громадянином Російської Федерації та має право постійного проживання в Україні, зазначав, що він зареєстрований та проживає на території України за адресою: АДРЕСА_1, а житловий будинок АДРЕСА_2, належить на праві власності його дружині, з якою він не проживає однією сім'єю більше

10 років, а 23 березня 2016 року він був викликаний працівниками енергопостачальника в якості присутнього під час перевірки, проте жодного відношення до самовільного підключення будинку НОМЕР_1 до мереж електропостачання він не мав.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

Частиною першою статті 33 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня

2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України 2004 року. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

За змістом наведених норм ЦПК України 2004 року з'ясувавши, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, суд має роз'яснити позивачеві право на подачу заяви про заміну відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача. У випадку коли позивач після відповідних роз'яснень не подав таку заяву, суд відповідно до частини п'ятої статті 36 ЦПК України 2004 року має вирішити питання про залучення цих осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Отже, із аналізу статей 33, 119 ЦПК України 2004 року вбачається, що на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Всупереч вимогам частини четвертої статті 10, статті 33 ЦПК України 2004 року суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, зазначене не врахував, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на зазначені норми законодавства та обставини справи уваги не звернув, не з'ясував, хто є власником житлового будинку АДРЕСА_2 та дійшов неправильного висновку, що ОСОБА_4 є належним відповідачем.

Установивши, що позов про стягнення збитків було пред'явлено до

ОСОБА_4, який не є власником житлового будинку АДРЕСА_2, та є неналежними відповідачем у справі, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи ПАТ «Херсонобленерго» в особі Голопристанського РЕЗ І ЕМ про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив той факт, що для стягнення збитків за незаконне використання електроенергії визначальним є лише факт порушення Правил користування електричною енергією для населення особою, яка вчинила це порушення, не відповідають вимогам вище зазначених норм законодавства та є безпідставними, оскільки рішення апеляційного суду про відмову у задоволенні позову з підстав його пред'явлення до неналежного відповідача не перешкоджає позивачу захистити свої права шляхом пред'явлення у встановленому законом порядку цього позову до належного відповідача.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Херсонобленерго» в особі Голопристанського району енергозбуту і електричних мереж залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик