Ухвала

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 464/12917/13-ц

провадження № 61-9181зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач - прокурор м. Львова, Львівська міська рада,

відповідачі: ОСОБА_1, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_1,

треті особи: Львівська міська рада, Державне підприємство «Підприємство Львівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області № 48», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Стоцко Тарас Львович, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року у складі судді Мички Б. Р., ухвали Апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2016 року у складі колегії суддів: Кабаля І. І., Монастирецького Д. І., Шумської Н. Л. та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Луспеника Д. Д., Журавель В. І., Закропивного О. В., Черненко В. А., Штелик С. П.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року прокурор м. Львова звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі - ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»), треті особи: Львівська міська рада, Державне підприємство «Підприємство Львівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області № 48», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу СтоцкоТ. Л., про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, визнання договору недійсним, демонтаж будівлі.

Позовна заява мотивована тим, що 16 листопада 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 придбав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0895 га, на якій розташований вищевказаний будинок.

Надалі ОСОБА_1 отримав державний акт НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0895 га для обслуговування житлового будинку.

20 лютого 2008 року ОСОБА_1, на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу зареєстрував право власності на будинок по АДРЕСА_1.

30 січня 2012 року за вказаною адресою на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 23 грудня 2011 року було зареєстровано будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв. м.

Зазначеним судовим рішенням у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон «Же-О-Зе» (далі - ТзОВ «Салон «Же-О-Зе») до Львівської міської ради, за участю третьої особи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», про визнання права власності на нежитлові приміщення, задоволено позовні вимоги ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» та визнано за ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» право власності на нежитлові приміщення, у тому числі на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Однак, постановою Львівського Апеляційного господарського суду від 12 березня 2013 року вказане рішення Господарського суду Львівської області від 23 грудня 2011 року скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Салон «Же-О-Зе».

05 січня 2012 року ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» звернулось до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» та 30 січня 2012 року на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 23 грудня 2011 року за ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» було зареєстроване право власності на приміщення будівлі ресторану, загальною площею 288,6 кв. м, по АДРЕСА_1.

У зв'язку з наведеним ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» отримало відповідний витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 30 січня 2012 року.

Позивач зазначав, що право власності набуто ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» неправомірно, оскільки рішення суду, на підставі якого за ним зареєстроване право власності на спірне нежитлове приміщення скасоване.

Ураховуючи викладене, прокурор м. Львова просив визнати протиправним та скасувати рішення ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 30 січня 2012 року про державну реєстрацію права власності ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» на нерухоме майно - будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв. м, по АДРЕСА_1, на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 23 грудня 2011 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 08 травня 2012 року, укладений між ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т. Л.; визнати протиправним та скасувати рішення реєстратора - ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 28 травня 2012 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно - будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_1 демонтувати будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв. м, за вказаною адресою.

У серпні 2014 року Львівська міська рада звернулась до суду з позовом до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ОСОБА_1, треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т. Л., Державне підприємство «Підприємство Львівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області № 48», Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про скасування державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, визнання недійсним договору купівлі-продажу та демонтаж самочинного будівництва.

Позов мотивовано тим, що у липні 1998 року на адресу Львівського міського голови надійшло звернення ОСОБА_4 про передачу у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 для обслуговування власного житлового будинку. За результатами розгляду вказаного звернення постійна комісія землекористування, будівництва і архітектури Львівської міської ради прийняла рішення про доцільність передачі ОСОБА_4 земельної ділянки площею 895 кв. м для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до наказу департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівською міською радою народних депутатів від 10 лютого 1999 року № 23 передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 895 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку без права будівництва.

Ухвалою Львівської міської ради від 18 лютого 1999 року № 148 затверджено вищевказаний наказ та видано ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0895 га. При цьому в усіх випадках передачі вказаної земельної ділянки закріплено обмеження щодо червоних ліній вулиць: земельна ділянка площею 0,0895 га знаходиться в межах червоних ліній без права забудови та посадки багаторічних насаджень.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 27 червня 2007 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться у власності ОСОБА_1

У період з 2007 по 2014 рік не відбувалось зміни власника земельної ділянки, що підтверджується інформацією відділу Держземагентства у м. Львові від 22 травня 2014 року.

У державному акті на право власності на земельну ділянку від 27 червня 2007 року зазначено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 надана для обслуговування житлового будинку.

Згідно з договором купівлі-продажу від 16 листопада 2006 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, житловий будинок, загальною площею 38,3 кв. м, разом з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, та земельна ділянка площею 0,0895 га, на якій розташований указаний будинок, були придбані ОСОБА_1

Надалі за договором купівлі-продажу від 27 червня 2011 року ОСОБА_1 продав ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» вже будівлю ресторану площею 288,60 кв. м, яка розташована за вищевказаною адресою.

Посилаючись на те, що договір купівлі-продажу від 27 червня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ТзОВ «Салон «Же-О-Зе», предметом якого була будівля ресторану площею 288,60 кв. м, що розташована по АДРЕСА_1, не був нотаріально посвідченим, тому є нікчемним з моменту його вчинення. А отже, у ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» не виникало повноважень зі здійснення дій з розпорядження вказаною будівлею ресторану.

Ураховуючи викладене, Львівська міська рада просила: визнати нечинним витяг про державну реєстрацію права власності ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» на будівлю ресторану загальною площею 288,6 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1, від 30 січня 2012 року № 33010077, виданий ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»; визнати нечинним витяг про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 від 28 травня 2012 року № 35898006, виданий ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»; скасувати державну реєстрацію права власності ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1, та зобов'язати реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» на вказані нежитлові приміщення; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1, та зобов'язати реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на вказані нежитлові приміщення; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 08 травня 2012 року між ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» та ОСОБА_1; зобов'язати ОСОБА_1 привести у попередній стан земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1, шляхом демонтажу самочинно встановленої будівлі ресторану, загальною площею 288,6 кв. м.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року позов прокурора м. Львова та позов Львівської міської ради задоволено частково.

Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» від 30 січня 2012 року на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1, та зобов'язано реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» на вказані нежитлові приміщення.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 08 травня 2012 року, укладений між ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т. Л.

Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 від 28 травня 2012 року на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 та зобов'язано реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на вказані нежитлові приміщення.

Зобов'язано ОСОБА_1 привести до попереднього стану земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самочинно встановленої будівлі ресторану, загальною площею 288,6 кв. м.

У задоволенні позову Львівської міської ради щодо визнання нечинними витягів про державну реєстрацію права власності на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 за ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» від 30 січня 2012 року № 33010077, та за ОСОБА_1 від 28 травня 2012 року № 35898006, виданих ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що будівельні роботи на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, яка перебуває у власності ОСОБА_1, по перебудові житлового будинку площею 38,3 кв. м у будівлю ресторану площею 288,6 кв. м містять ознаки самочинного будівництва. З урахуванням наведеного, суд визнав недійсним договір купівлі-продажу від 08 травня 2012 року, укладений між ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» та ОСОБА_1

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що будівля ресторану за адресою: АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом оскільки збудована на земельній ділянці, яка призначена для обслуговування житлового будинку. Таким чином, позовні вимоги прокурора м. Львова про зобов'язання привести до попереднього стану земельну ділянку по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самочинно встановленої будівлі ресторану є обґрунтованими.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що колегія суддів касаційного суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_1 збудував спірне приміщення всупереч обмеженням, які були встановлені при купівлі ОСОБА_1 житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0895 га за адресою: АДРЕСА_1, а саме: «щодо червоних ліній вулиць: земельна ділянка площею 0,0895 га знаходиться в межах червоних ліній без права забудови та посадки багаторічних насаджень; забезпечити цілодобовий доступ до існуючих на території ділянки інженерних мереж для їх ремонту, обслуговування, дотримуватись правил використання землі в охоронній зоні згідно з вимогами інженерних служб міста і не чинити перешкод у будівництві нових», про що зазначено у пункті 6 вказаного договору купівлі-продажу від 16 листопада 2006 року, і з яким ОСОБА_1 був ознайомлений під час його підписання.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалою Верховного Суду України від 20 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі та витребувано із Сихівського районного суду м. Львова вказану цивільну справу.

У квітні 2018 року до заяви про перегляд рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року ОСОБА_1 додав постанову ОСОБА_5 Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 14-16цс18.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року передбачено, що підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У лютому 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 360-2 ЦПК України 2004 року, якщо судове рішення оскаржується з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права судами касаційної інстанції різної юрисдикції, справа розглядається на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України.

Підпунктом 2 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» встановлено, якщо цивільна справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, така справа після її отримання Касаційним цивільним судом передається на розгляд ОСОБА_5 Верховного Суду.

Заява ОСОБА_1 про перегляд рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року подана з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року, а саме неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм частини другої статті 533 ЦК України, та з підстави, зазначеної у пункті 4 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року, - невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

До заяви про перегляд вказаних судових рішень у цій справі заявником додано копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 30 червня 2016 року у справі № 813/6425/14; ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року у справі № 711/2379/15-ц; постанов Вищого господарського суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 914/194/17; від 02 серпня 2017 року у справі № 904/9647/16; від 13 липня 2017 року у справі № 910/18225/16; від 04 липня 2017 року у справі № 910/3095/16; ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2013 року у справі № 1309/3809/12; від 21 квітня 2016 року у справі № 6-6282св16; від 30 серпня 2017 року у справі № 2-763/11; постанови Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року у справі № 354/612/13-ц.

З викладеного вбачається, що заява ОСОБА_1 відповідно до правил, що діяли на момент її подання, повинна розглядатися на спільному засіданні судових палат Верховного Суду України, тому згідно із підпунктом 2 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України підлягає передачі на розгляд ОСОБА_5 Верховного Суду.

Керуючись підпунктами 1 і 2 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, статтею 360-2 ЦПК України 2004 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу за позовом прокурора м. Львова до ОСОБА_1, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», треті особи: Львівська міська рада, Державне підприємство «Підприємство Львівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області № 48», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Стоцко Тарас Львович, про визнання дій протиправними, зобов'язання до вчинення дій, визнання договору недійсним, демонтаж будівлі та за позовом Львівської міської ради до реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_1, треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Стоцко Тарас Львович, Державне підприємство «Підприємство Львівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області № 48», Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про скасування державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, визнання недійсним договору купівлі-продажу та демонтаж самочинного будівництва передати на розгляд ОСОБА_5 Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк