Справа № 509/1527/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2018 рокуОвідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Козирського Є.С.,

при секретарі - Сірман Г.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 про розподіл майна,-

В СТАНОВИВ:

26 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про розподіл спільного майна, набутого в період шлюбу з ОСОБА_2 та просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1, відповідачці компенсувати вартість 1/2 частки зазначеної квартири.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що перебуваючи у шлюбі з відповідачкою , який був зареєстрований 06 листопада 2012 року у Виконавчому комітеті Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області , про що в Книзі реєстрації шлюбів 06 листопада 2012р. зроблено відповідний актовий запис за №8, 11 листопада 2015 року за згодою дружини він уклав Договір асоційованого членства №2Р4/2-Б83 на будівництво в житловому будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 38.49 кв.м. , вартістю 45 129 грн. 24.04.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на його ім'я було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 про що отримав Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн. З серпня 2017 року з відповідачкою не проживають однією сім'єю, відповідачка вибралася з квартири і проживає за місцем своєї реєстрації АДРЕСА_3, в зв'язку з чим постало питання про розподіл спільного майна подружжя у вигляді спірної квартири. , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 41.5 кв.м. , житловою16.1 кв.м., яка є неподільною.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2, подала до суду заяву, в якій, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 визнає повністю , так як останній в добровільному порядку компенсував їй вартість ? частки вартості квартири і претензій до останнього вона не має.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що в період шлюбу позивач та відповідач придбали квартиру АДРЕСА_1 , площею 41.5 кв.м. , житловою16.1 кв.м., що підтверджується письмовим доказом - витягом з Державного реєстру речових прав.

Частиною ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1,2 ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Крім того, пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Згідно з положеннями ч.2 ст.370 Цивільного кодексу України та відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , площею 41.5 кв.м., житловою 16.1 кв.м, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що відповідає вимогам ст.60 СК України.

У відповідності до ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна , що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя не залежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з урахуванням інтересів позивача та відповідача, факту визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідним, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнит и.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 368, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 206, 258-259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 41.5 кв.м. , житловою 16.1 кв. м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Є. С. Козирський