Справа № 308/2913/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця та зобов»язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, яку мотивує тим, що на виконанні в Ужгородському РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області знаходилося виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2п-5478 від 10.12.2010 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 30.04.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. В рамках даного провадження за поданням старшого державного виконавця Созанської М.Г., у зв»язку з наявністю заборгованості по сплаті чергових щомісячних платежів, Ужгородським міськрайонним судом прийнято ухвалу від 11.04.2012 року по справі № 6/712/181/2012, якою встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон та вилучено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії РО495790 від 22.02.2007 року гр. ОСОБА_1 Про наявність даної ухвали, а також про існування встановленого судом обмеження боржник довідався у лютому 2018 року коли отримав в канцелярії Ужгородського міськрайонного суду копію даної ухвали. У зв»язку з тим, що на даний час у боржника відсутня заборгованість по аліментних зобов»язаннях, а дитина на яку стягувалися аліменти досягла повнолітнього віку (донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до РВ ДВС з проханням скасувати встановлене обмеження у праві виїзду за межі України. Однак, як стало відомо з листа РВ ДВС, у відділі не перебуває на виконанні виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2п-5478 від 10.12.2010 року, оскільки виконавче провадження закінчено 12.06.2012 року на підставі п. 10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року), а саме виконавче провадження знищене у зв»язку із закінченням терміну зберігання. Аналогічна ситуація з приводу виконання виконавчого листа № 2п-5478 від 10.12.2010 року склалася і в Ужгородському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області 15.03.2013 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року), а саме виконавче провадження знищене у зв»язку із закінченням терміну зберігання. Таким чином на даний час відсутні будь-які боргові зобов»язання ОСОБА_1 по виконанню виконавчого листа № 2п-5478 від 10.12.2010 року, виконавчі провадження закінчено відповідними постановами та знищено, а тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон не припинене та діє до теперішнього часу.

Вказує на те, що за таких обставин, на момент звернення боржника до РВ ДВС із проханням скасувати тимчасову заборону виїзду за межі України, не існує юридичного факту умисного ухилення боржника від виконання зобов»язання визначеного рішенням суду, який би зумовлював таку заборону. Крім того, боржник не здійснював ухилення від виконання рішення суду станом на час перебування виконавчого документу на виконанні в МВ ДВС у період з червня 2012 по березень 2013 року, таким чином посадові особи МВ ДВС зобов»язані були вжити всіх належних заходів та припинити щодо боржникам тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Станом на день звернення з даною скаргою, наведені обставини об»єктивно вказують, що подальша заборона ОСОБА_1 виїзджати за межі України, як забезпечення виконання рішення суду в межах виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2п-5478 від 10.12.2010 року, є безпідставною, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є такою, що порушує право ОСОБА_1 на свободу пересування гарантованого як Конституцією України, так і Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

А тому просить суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України встановлене відносно ОСОБА_1 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.04.2012 року, визнати бездіяльність посадових осіб Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області та Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області щодо припинення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 при закритті та знищенні виконавчих проваджень незаконною, визнати дії заступника начальника відділу Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_3 щодо відмови у припиненні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 неправомірними, зобов»язати Ужгородський РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області вжити належних заходів та прийняти відповідні постанови щодо припинення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, що застосоване в межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2п-5478 від 10.12.2010 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом.

Заявник та представник заявника в судове засідання не з»явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без участі представника заявника.

Представники Ужгородського МВ ДВС та Ужгородського РВ ДВС в судове засідання не з»явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, наявна в матеріалах справи, причини неявки суду не відомі. Водночас, подала до суду заяву в якій зазначила, що у неї відсутні будь-які вимоги до ОСОБА_1

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2012 року встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон відносно ОСОБА_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2.

Підставою для винесення зазначеної ухвали було встановлення у ОСОБА_1 заборгованості по аліментах.

Як встановлено судом, згідно відповіді Ужгородського РВ ДВС від 22.03.2018 року № 1745/13.14-11, виконавче провадження № 23316596 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2п-5478 від 10.12.2010 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 30.04.2010 року і до досягнення дитиною повноліття було закінчено 12.06.2012 року на підставі п. 10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року), у зв»язку з направленням виконавчого документа за належністю до МВ ДВС Ужгородського МРУЮ.

Вищевказаний виконавчий лист повторно находив до Ужгородського РВ ДВС 03.06.2013 року та 04.06.2013 року державним виконавцем відділу, керуючись п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року) було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, яку разом з виконавчим листом № 2п-5478 від 10.12.2010 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом, надіслано до МВ ДВС Ужгородського МРУЮ.

В вказаній відповіді Ужгородський РВ ДВС повідомляє, що згідно даних АСВП у період з 04.06.2013 року по 05.03.2018 року на виконанні у відділі не перебували виконавчі провадження по виконанню виконавчого листа № 2п-5478 від 10.12.2010 року.

Також, повідомляє, що матеріали виконавчих проваджень знищені на підставі розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватним виконавцями, затверджені наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року, за закінченням трирічного строку їх зберігання.

Також судом досліджено відповідь Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 15.03.2018 року № 14542, відповідно до якої встановлено, що на виконанні в Ужгородському МВ ДВС перебувало виконавче провадження № 33365603 по виконанню виконавчого листа № 2п-5478 від 10.12.2010 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В результаті вжитих заходів, 15.03.2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року) у зв»язку з направленням виконавчого документа за належністю до Ужгородського РВ ДВС. Повторно виконавчий лист № 2п-5478 від 10.12.2010 року на виконання до відділу ДВС не надходив.

Також як вбачається з вищезазначеної відповіді, враховуючи, що виконавче провадження № 33365603 по виконанню виконавчого листа № 2п-5478 від 10.12.2010 року було завершено 27.02.2013 року, строк зберігання його завершено та його знищено у відповідності до вимог наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби».

05.06.2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про те, що у зв»язку з рішенням суду від 11.04.2012 року по справі № 6/712/181/2012 року відносно ОСОБА_1 вона повідомляє, що у неї відсутні будь-які вимоги до ОСОБА_1 з приводу виконавчого листа № 2п-5478 від 10.12.2010 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання її доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно ст. 33 ч.1 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 року, у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об»єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачео законом, кі є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров»я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ч.3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобов»язань.

Враховуючи, що в ході розгляду справи судом встановлено, що на даний час у ОСОБА_1 заборгованість з виплати аліментів відсутня, в той же час виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2п-5478 від 10.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 30.04.2010 року і до досягнення дитиною повноліття знищені, у зв»язку із закінченням терміну зберігання, а іншим шляхом скасувати встановлені відносно ОСОБА_1 обмеження конституційних прав і свобод не має можливості, суд приходить до висновку, що вимога заявника про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, встановлено ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.04.2012 року підлягає до задоволення.

Водночас, суд не знаходить підстав для задоволення інших вимог позивача, оскільки встановлено, що виконавчі провадження закінчувалися не у зв»язку з виконанням обов»язку за рішенням, а у зв»язку з направленням виконавчого документа за належністю, а на даний час такі знищені за закінченням терміну зберігання.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в»їзд в Україну громадян України", статтями 2-5, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця та зобов»язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України встановлене відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 11 квітня 2012 року.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області протягом п»ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п»ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 23 липня 2018 року.

Суддя: О.А.Придачук