Березівський районний суд Одеської області
Справа № 508/136/17
Провадження № 2/494/77/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 р. м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді Лебединського С.Й.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

у присутності представника позивача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 «Про захист гідності, честі та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди»

в с т а н о в и в:

Позивач, звернувшись до суду із цим позовом просила:

1. визнати недостовірною інформацію відносно неї, поширену відповідачем у соціальній мережі Інтернет на власній сторінці facebook, про те, що вона ОСОБА_3, на час подання анкети для участі у конкурсі на заміщення посади начальника відділу з питань надання адміністративних послуг Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області перебувала під слідством та була судимою. Також інформацію відносно того, що вона впливає чи могла впливати на призначення преміювання відповідача, за виконання чи не виконання своїх посадових обовязків. Та інформацію, поширену відповідачем, відносно неї, про те, що вона не має законного права займати посаду начальника відділу з питань надання адміністративних послуг Миколаївської РДА Одеської області в звязку з неправомірними діями членів конкурсної комісії та фальсифікацією даних результатів конкурсу на заміщення посади начальника відділу з питань надання адміністративних послуг Миколаївської РДА Одеської області.

2. зобовязати відповідача не пізніше 3-х днів з дня набрання законної сили рішення по даній справі спростувати вказану раніше інформацію, шляхом опублікування на власних сторінках в соціальних мережах Інтернет facebook та ВКонтакте, та вибачитись перед нею за розповсюдження недостовірної та перекрученої інформації.

3. стягнути з відповідача на її користь 50 000 (пятдесят тисяч) гривень в якості відшкодування моральної (немайнової шкоди) та понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивачем були змінені позовні вимоги в частині спростування відповідачем інформації, яку вона вважає недостовірною, шляхом опублікування на власній сторінці в соціальній мережі Інтернет ВКонтакте, через заборону на використання цієї соціальної мережі.

На обґрунтування поданого позову позивач вказувала, що відповідач навмисно поширювала відносно неї завідомо неправдиві відомості. Так, у вересні 2016 р. відповідач опублікувала у соціальній мережі facebook, на своїй сторінці відомості, що позивач на час подання анкети для участі у конкурсі на заміщення посади начальника відділу з питань надання адміністративних послуг Миколаївської райдержадміністрації Одеської області перебувала під слідством та була судимою, що абсолютно не відповідає дійсності, оскільки у квітні 2016 р. вона мала статус свідка і підозра їй була вручена лише 10 серпня 2016 р., тобто після того, як вона зайняла посаду начальника центру надання адміністративних послуг Миколаївської РДА Одеської області. Відповідач неодноразово зверталась на Урядову гарячу лінію з заявами, що вона впливає на призначення або позбавлення її премій. Хоча відповідач працює на посаді головного спеціаліста відділу архітектури, містобудування та житлово-комунального господарства Миколаївської РДА, і премія їй нараховується тільки за поданням її керівника. Також, відповідач зверталась на Урядову гарячу лінію із заявами, що вона неправомірно пройшла конкурс на посаду начальника центру надання адміністративних послуг Миколаївської РДА. Але результати конкурсу ніким з його учасників під сумнів не ставились та не оскаржувались. Інформація, яку поширює відповідач є негативною і недостовірною, ганьбить її честь, гідність, і не є оціночним судженням, а тому підлягає спростуванню. Вищевказана інформація порушує її особисті немайнові права, оскільки у осіб, що побачили опубліковану відповідачем інформацію у соціальній мережі facebook складається негативне та упереджене відношення до неї, як до людини та керівника відділу. Крім цього відповідач виставила її як особу, що не має високих моральних якостей, таку, що з легкістю порушує закон та схильна до протиправних дій, а це у свою чергу пригнічує її честь і гідність, завдає шкоди її ділової репутації. Своїми діями відповідач порушила положення Конституції України, норми Цивільного Кодексу та Закону України «Про інформацію».

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали на підставах викладених у позовній заяві з урахуванням уточнень повязаних забороною використання соціальної мережі Інтернет ВКонтакте, просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позов не визнала, просила відмовити позивачу у повному обсязі. На обґрунтування своїх заперечень вказувала наступне. Інформація про перебування відповідачем під слідством була взята з офіційного сайту Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області. Публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення. Будь яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати таку інформацію у тому числі в комерційних цілях. Відносно зайняття позивачем незаконно адміністративної посади, то відповідач вказувала, що всі ці посилання є оціночними, а такі судження не підлягають спростуванню чи доведенню їх правдивості. На думку відповідача кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово, або в інший спосіб. Крім цього відповідач посилалась на те, що позивач сама не достатньо турбувалась про свою репутацію, про свідчить обвинувальний акт складений відносно неї. Зазначала, що не може бути спростована у порядку цивільного судочинства інформація, що міститься у вироках або інших судових рішеннях, оскільки є достовірною. Відповідач вказувала, якщо позивач вирішила обіймати публічну посаду на місцевому рівні, вирішила апелювати до довіри громадськості та погодилась «виставляти» себе на публічне обговорювання, то вона підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вона виконувала або виконує свої функції. Зазначала, що вона поширювала інформацію отриману з офіційних джерел, а тому не була зобовязана її перевіряти на достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Також, відповідач посилалась на те, що жодним чином не здійснювала втручання у особисте, сімейне життя позивача, не посягала на її здоровя, свободу, особисту недоторканість, її права на повагу до гідності честі та інше. Крім цього позивач не навела жодних посилань та обґрунтувань чому моральна компенсація має бути саме у 50 000 гривень, адже вона продовжила виконувати покладені на неї обовязки державного службовця, що свідчить про відсутність у позивача глибоких фізичних та моральних страждань, що у свою чергу є підставою для відмови у позові. Також, відповідач посилалась на те, що не є належним відповідачем, оскільки інформація була розповсюджена в мережі Інтернет, а тому відповідати має власник веб-сайту, якого позивач має встановити і подати до нього позов, оскільки він створив умови для поширення інформації.

У судовому засіданні відповідач та її представник проти позову заперечували на підставах викладених у запереченнях та відзиву, просили відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні встановлено наступне.

Позивач і відповідач працюють у Миколаївський районній державній адміністрації Одеської області. Позивач на посаді начальника центру з питань надання адміністративних послуг, а відповідач на посаді головного спеціаліста відділу архітектури, містобудування та житлово-комунального господарства.

26 січня 2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення по факту вчинення кримінальних правопорушень за ч.ч.2,3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, кримінальне провадження за № 0000046.

У квітні 2016 р. позивач проходила конкурс на зайняття посади начальника центру з надання адміністративних послуг, який був пройдений успішно. Ніхто з учасників конкурсу його результати, порядок проведення або перемогу позивача не оспорював.

На час подання документів і проходження конкурсної комісії у квітні 2016 р. позивач перебувала у статусі свідка. Підозра у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.ч.2,3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України позивачу була предявлена 19 липня 2016 р..

Відповідач у соціальній мережі facebook на власній сторінці опублікувала для широкого кола читачів наступну інформацію:

позивач на час подання документів та проходження конкурсу на посаду начальника ЦНАП Миколаївської РДА Одеської області у квітні 2016 р. перебувала під слідством, а тому не мала права подавати документи та проходити конкурс;

проведений конкурс був сфальшований і позивач неправомірно зайняла посаду начальника ЦНАП Миколаївської РДА Одеської області.

Також, відповідач зверталась на Урядову гарячу лінію з приводу впливу позивача на призначення і виплату їй премій.

Згідно посвідчення ВН 010898 відповідач ОСОБА_4 є багатодітною матірю.

Вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, та думки їхніх представників, на підставі наданих доказів і доведення їхньої переконливості суд дійшов до наступного висновку.

Згідно до ч.1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно до положень п.14 ч.1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення

Як вказано у ч.ч.1,2 ст.88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Судимість має правове значення у разі вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Виходячи з наведеного вочевидь, що доки не набрав законної сили обвинувальний вирок відносно певної особи вона вважається невинуватою. Особа є такою, що притягається до кримінальної відповідальності з моменту повідомлення їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Особа є судимою з набрання вироком чинності і до погашення або зняття судимості, при цьому враховується судимість у разі вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Суд вважає, що оскільки позивачу підозра була предявлена лише 19 липня 2016 р., то на час подачі документів та участі у конкурсі у квітні 2016 р. вона дійсно вважається не судимою і такою, що не притягувалась до кримінальної відповідальності.

За таких обставин у разі подачі позивачем документів на участь у конкурсі на зайняття посади начальника ЦНАП Миколаївської РДА у квітні місяці 2016 р. будь яких перешкод на подачу документів, участі у конкурсі у подальшому з позиції чинного законодавства не має.

Таким чином судом встановлено, що посилання відповідача на те, що позивач на час подачі документів для участі у конкурсі на заміщення посади начальника ЦНАП Миколаївської РДА і під час проходження конкурсу притягалась до кримінальної відповідальності та перебувала під слідством є недостовірною інформацією.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач успішно пройшла конкурс і з приводу подачі документів, порядку проведення, або результатів будь яких заперечень з боку інших учасників конкурсу або членів комісії або осіб, що перевіряли результати конкурсу або сторонніх осіб не було.

При цьому суд звертає увагу на те, що порядок проведення конкурсу на зайняття посад державної служби визначений Постановою КМУ від 25 березня 2016 р. за №246, (надалі порядок).

Згідно п.3 вказаного порядку конкурс проводиться з дотриманням принципів:

1) забезпечення рівного доступу; 2) політичної неупередженості; 3) законності; 4) довіри суспільства; 5) недискримінації; 6) прозорості; 7) доброчесності; 8) надійності та відповідності методів тестування; 9) узгодженості застосування методів тестування; 10) ефективного і справедливого процесу відбору.

Крім цього, згідно п.6 порядку конкурс проводиться такими этапами:

1) прийняття рішення про оголошення конкурсу;

2) оприлюднення оголошення про проведення конкурсу;

3) прийняття документів від осіб, які бажають взяти участь у конкурсі;

4) перевірка поданих документів на відповідність установленим законом вимогам;

5) проведення тестування та визначення його результатів;

6) розвязання ситуаційних завдань та визначення їх результатів (у випадках, передбачених цим Порядком);

7) проведення співбесіди та визначення її результатів;

8) проведення підрахунку результатів конкурсу та визначення переможця конкурсу і другого за результатами конкурсу кандидата;

9) оприлюднення результатів конкурсу.

Слід зазначити, що особи, які відповідно до ч.2 ст. 19 Закону України Про державну службу не можуть вступити на державну службу, не допускаються до участі у конкурсі.

Як передбачено ч.2 ст.19 Закону України Про державну службу На державну службу не може вступити особа, яка:

1) досягла шістдесятипятирічного віку;

2) в установленому законом порядку визнана недієздатною або дієздатність якої обмежена;

3) має судимість за вчинення умисного злочину, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку;

4) відповідно до рішення суду позбавлена права займатися діяльністю, повязаною з виконанням функцій держави, або займати відповідні посади;

5) піддавалася адміністративному стягненню за корупційне або повязане з корупцією правопорушення - протягом трьох років з дня набрання відповідним рішенням суду законної сили;

6) має громадянство іншої держави;

7) не пройшла спеціальну перевірку або не надала згоду на її проведення;

8) підпадає під заборону, встановлену Законом України"Про очищення влади".

Згідно до положень п.п.21,22 вищевказаного порядку спеціальний структурний підрозділ або служба управління персоналом проводять ретельну перевірку поданих кандидатом на посаду документів на їх відповідність кваліфікаційним вимогам, правильність заповнення, та відсутність підстав для відмови у прийнятті.

Як зазначено у п.п.23,24 порядку для забезпечення максимальної прозорості проведення процедури проведення конкурсу (тестування, розвязання кандидатами ситуаційних завдань та їх презентація у передбачених випадках, проведення співбесіди), може проводитися відео або аудіо фіксація, якщо інше не заборонено законом.

Згідно положень п.п. 63,64,67 порядку результати конкурсу оприлюднюються не пізніше ніж протягом 45 календарних днів з дня оприлюднення оголошення про його проведення. Спеціальний структурний підрозділ НАДС або служба управління персоналом державного органу, в якому проводився конкурс, надсилають кожному кандидату письмове повідомлення (поштою або засобами електронного звязку) про результати конкурсу протягом пяти календарних днів з дня їх оприлюднення. Кандидат як учасник конкурсу має право оскаржити рішення конкурсної комісії відповідно до ст.28 Закону України Про державну службу.

Як свідчить з вищевикладеного і принципи проведення конкурсу і вимоги до прийому документів і сам порядок проведення мають достатньо відповідальний рівень як до конкурсантів так і до відповідальних осіб, що проводять такий конкурс на всіх етапах, з урахуванням законодавчо визначеної можливості оскарження результатів конкурсу.

Виходячи з викладеного суд вважає, що у разі прийняття документів у позивача на участь у конкурсі на посаду начальника ЦНАП Миколаївської РДА, то її документи проходили ретельну перевірку і повністю відповідали кваліфікаційним вимогам, а також були відсутні підстави для відмови.

Крім цього, як було зазначено, що п.67 вищевказаного порядку передбачена можливість оскарження результатів конкурсу, а оскільки ніяких скарг на прийом документів та порядок проведення конкурсу не було, то суд приходить до висновку, що всі учасники конкурсу погодились із перемогою позивача.

Крім цього суд звертає увагу на те, що на посаду, яку за результатами конкурсу обіймає позивач, особа призначається головою РДА за погодженням з Обласною державною адміністрацією Одеської області.

За таких обставин публікації відповідача на те, що проведений конкурс був сфальшований і позивач неправомірно зайняла посаду начальника ЦНАП Миколаївської РДА Одеської області є недостовірною інформацією.

Як свідчить з аналізу посадової інструкції начальника відділу з питань надання адміністративних послуг Миколаївської РДА Одеської області, яким є позивач, вона повинна мати високі професійні навички, знання профільного законодавства, адміністративні здібності, має права, що належать до сфери її повноважень та несе відповідальність передбачену законом.

Виходячи з аналізу посадової інструкції головного спеціалісту відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Миколаївської РДА Одеської області, яким є відповідач, вона підпорядковується начальнику відділу та призначається і звільняється розпорядженням Голови РДА. Виходячи зі сфери діяльності вона повинна знати і керуватись у своїй діяльності досить різними Законами України та підзаконними актами, координувати, розробляти та здійснювати заходи з питань житлово-комунального господарства та благоустрою, вести аналіз та оцінку справ у цих питаннях. Також вона має широкі права у сфері своєї компетенції за посадою, і відповідальність передбачену Законодавством України.

Виходячи з посадових обовязків сторін по справі, позивач на своєю посадою жодним чином не може впливати на будь які дії, що повинна вчиняти відповідач і відповідно з чим ніяких повноважень на регулювання премій, що виплачуються відповідачу у неї не має.

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що звернення відповідача на Урядову гарячу лінію з приводу нібито впливу позивача на призначення і виплату їй премій є безпідставними та надуманими, і відповідно з чим є не правдивою інформацією.

Аналізуючи вищенаведене суд вважає наступне.

Як передбачено ч.1 ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Положеннями ч.1 ст. 270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі.

Згідно до положень п.3 ч.1 ст.2 Закону України «Про інформацію» одним з принципів інформаційних відносин є достовірність інформації.

Положеннями ч.1,2 ст.200 ЦК України передбачено, що Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

Суд приймаючи рішення по справі вважає обґрунтованим посилання позивача на п.15 постанови Пленуму ВСУ України, за яким юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до положень ч.ч.1,4, абз.3 ч.6, ч.7 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

За такихобставин суд вважає, що відповідач, як особа яка поширювала недостовірну інформацію відносно позивача має спростувати розповсюджену нею недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Як передбачено ч.1, п.4 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що відповідач як особа, що поширювала відносно позивача недостовірну інформацію має відшкодувати позивачу моральну шкоду внаслідок порушення прав позивача.

При цьому суд погоджується із посиланнями позивача на те, що моральна шкода полягає у тому, що вона у невизначеному колі осіб була представлена як злочинець та низько моральна людина, що схильна до вчинення неправомірних вчинків та дій, не законно займає свою посаду та впливає протиправно та дії своїх колег.

Суд погоджується із тим, що в наслідок розповсюдження недостовірної інформації не визначеному колу осіб у позивача виникли почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою відповідача, що позивач переживала щодо своєї репутації, відношення рідних та близьких.

Приймаючи рішення в частині відшкодування моральної шкоди суд вважає, що чисельні негативні переживання позивача, в наслідок розповсюдження недостовірної інформації, не повинні обовязково підтверджуватися медичними висновками або довідками лікарів, оскільки ставлення до недостовірної інформації напряму повязано із здатністю особи психологічно протистояти негативному впливу, що жодним чином не виключає а ні сам негативний вплив, а ні його ступінь.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди суд керується вимогами розумності і справедливості, при цьому суд обовязково враховує глибину моральних страждань позивача та те, що відповідач є багатодітною матірю.

Приймаючи рішення по справі суд не враховує посилання відповідача на те, що всі її посилання є оціночними, а такі судження не підлягають спростуванню чи доведенню їх правдивості, що інформація отримана із офіційних джерел і вона не зобовязана її перевіряти на достовірність, що позивач погодилась «виставляти» себе на публічне обговорювання, то вона підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вона виконувала або виконує свої функції.

Як було встановлено у судовому засіданні відповідач є головним спеціалістом відділу архітектури, містобудування та житлово-комунального господарства Миколаївської РДА Одеської області, державним службовцем. Вона, згідно до посадової інструкції та вимогам, які предявляються до неї є кваліфікованим спеціалістом, який має володіти та застосовувати достатньо широкий спектр чинного законодавства. Наведене вочевидь свідчить про те, що відповідач не є пересічною громадянкою, яка висловлює оціночні судження, без будь якого аналізу висловленого. На думку суду, відповідач, як кваліфікований спеціаліст і державний службовець сама проходила через процедуру конкурсу на свою посаду і добре освічена про порядок її проходження, а також вона не має прав публікувати «гостру критику» своїх колег через засоби масової інформації, зокрема мережі Інтернет. Крім того вона добре проінформована хто, як і на яких складових виплачує їй премії, а відповідно з чим чи може, навіть гіпотетично позивач, як керівник іншого відділу якимось чином впливати на виплати їй премій.

Також, суд вважає, що відповідач публікуючи інформацію взяту з офіційного сайту Комінтернівської місцевої прокуратури свідомо вдалась до перекручування отриманих з сайту відомостей, що на думку суду повністю спростовує її посилання що інформація отримана із офіційних джерел і вона не зобовязана її перевіряти на достовірність.

За таких обставин суд вважає, що права позивача є порушеними, підлягають судовому захисту, а поданий нею позов відповідному задоволенню.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 10-13, 81, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 «Про захист гідності, честі та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди» - задовольнити частково.

Визнати недостовірною інформацію відносно ОСОБА_3, поширену у соціальній мережі Інтернет на власній сторінці «facebook» громадянкою ОСОБА_4, а саме:

що ОСОБА_3 на час подання анкети для участі у конкурсі на заміщення посади начальника відділу з питань надання адміністративних послуг Миколаївської райдержадміністрації Одеської області перебувала під слідством та була судимою;

що ОСОБА_3 впливає чи могла впливати на призначення преміювання ОСОБА_4, за виконання останньою чи не виконання своїх посадових обовязків;

що ОСОБА_3 не має законного права займати посаду начальника відділу з питань надання адміністративних послуг Миколаївської райдержадміністрації Одеської області в звязку з неправомірними діями членів конкурсної комісії та фальсифікації даних результатів конкурсу на заміщення посади начальника відділу надання адміністративних послуг Миколаївської райдержадміністрації Одеської області.

Зобовязати ОСОБА_4 не пізніше 3-х днів від набрання рішення у даній справі спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування на власній сторінці у соціальній мережі Інтернет «facebook», та таким же чином вибачитись перед ОСОБА_3 за розповсюдження недостовірної інформації.

Стягнути з ОСОБА_4, що мешкає АДРЕСА_1, інд.67000 на користь ОСОБА_3, що мешкає по вул. Калініна, 32 смт Миколаївка, Одеської області, інд. 67000 моральну шкоду у розмірі 5000 (пять тисяч) гривень, та судовий збір розмірі 160 гривень.

Згідно до пункту 15 підпункту 15.5 частини 1 Перехідних положень та ст. 352, 354 ЦПК України редакції від 15 грудня 2017 року, рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя:__________________________________________-